XXXIX.	CYRILL	125

Jobův dům rozzáří se veselím, vždyf na pána jeho zase svítí slunce štěstí. Veselé fanfáry (Maestoso C ; = 104) v žestích je zahajují a po nich vpadá sbor jásavým plesem na oslavu Jobovu :
29.	~~
	I	_
Aj, dům	se pyšní v své-tel
za -- -

f	h i y i i S+ Q
_i

I —~—~—r = C~ +=r
ři a k ple-súm zvuč-ným	ho-sty
I	I	I	I
PO - zý - vá, I	i	I
J

V tu chvíli lob rozezpívá se týmž vroucím zpěvem, jímž v obraze III. prosil za blaho dětí svých, v díkučinění a novou prosbu, by zachován byl pevným u víře.
Však jest tu ještě někdo, komu kruté výčitky svědomí nedovolují oddati se veselí — jest to něšfastná žena Jobova, jež zkrušena přichází (a moll-moderato 3/4 '= 100). Může ji lob zamítnouti, když lítost její jest tak opravdová, když tak neskonale tklivě ho za to prosí? (Smyčcové nástroje s houslovým solem. Toto překrásné místo je částečně vzato z autorových »Crtu, op. 103, čís. 1. začátek):

ŽENA JOBOVA:
24. Andante 72.
O )o- be, od-pust a na-de mnou se

	y	t
s•	
Ív
k sko-nu	de - chů	tvých —	
Č.t.		
I—Tf		
I	_		—	
	—T I~		
		
_	fl	
		
lob odpouštěje vyzývá ji jen, aby víru v Boha zachovala. A smír ten jest oslaven vesel, ' im smíšeným sborem, jenž vrcholí v exposici volné fugy s thematickým zakončením:
Allegro 111. M.	- 116. 25.

>r
Bud zdráv, bud zdráv, bud dlou-hc, dlou - ho zdráv.	M 0