XXXIX.	CYRILL	121

vidla bývá, jelikož vzestup a spád melodie, její dynamie se přizpůsobuje pravidelně dynamii slova, na něž byla složena.
Z toho vidíme, že přízvuk melodický nemá té volnosti a svobody, jíž dopřáno pří-zvuku řečnickému, který lze dle různého pojetí a dle cíle, jehož řečník chce dosíci, polo-žiti bud na to neb na ono slovo ve větě.	(Příště dokončení.)

FRANTISEK HRUSKA. DR. CYRILL SYCHRA. (DOxoNČENí.) b) hudba německá.
0 poměru Hrušky k německé hudbě církevní aspoň v nejstručnějších rysech zmíniti se musím; vyšlo přece také naše hnutí pro obnovu církevní hudby z Německa. Doufám však pokusem o parallelu Hruškovy církevní hudby s hudbou Německa dovodit, že česká církevní hudba, v počátcích od reformy německé docela závislá, průběhem nedlouhé doby dovedla se z vlivu německých komponistů docela vymanit a najít nové, v l a s t n í cesty, a že Hruška na tom všem má důležitý podíl. S ohledem na cíl této monografie mohu ovšem jen co nejstručněji a stále přihlížeje hlavně k umělecké osobnosti Hruškově a k době jeho práce tuto otázku rozpříst. Z E t t o v ý c h skladeb, — hlavně jeho dvě osmihlasé mše „octo vocum” uvádím vedle „24 Psalmi ad graduale vel Offertorium” (vesměs pro smíšený sbor á capella) — ani jedna nemá s Hruškovými komposicemi něco společného. Skoro naprostá homofonie těchto děl (z nichž „Missa octo vocum do d dur” má rozhodně působivá místa: ,Et incarnatus" [pro ženský sbor soli], ,Crucifixus" a ,Hosanna") a vůbec velmi vázaný projev myšlenek — to vše je cizí skladbám Hruškovým.
Ani k absolutně homofonním skladatelům reformy Hruška necítil nejmenší náklonnosti (mši »Velehradensiss, jak jsem uvedl, mám v tvorbě Hruškově za úpině výjimečnou, vyvolanou jen čistě praktickými důvody). Proto cizím zůstává pro Hrušku B. M e t t e n l e i t e r se svými komposicemi, na př.: ,Requiem" pro smíšený sbor (pro soprán, alt a bas s prův. varhan opus 20.) z r. 1877. Za to některé menší formy Mettenleiterovy se přibližují poněkud Hruškově hudbě, jmenovité: ,Antiphonae B. M. V•", pro smíšený sbor, zvlášf „Ave Regina” č. 2. a „Regina coeli” č. 3. Mettenleiter byl asi Hruškovi vzorem při skládání nešpor (na př. ,Psalmi Vespertini pro Festo Ss. Trinitatis" (opus 17.).
Jinde zase Mettenleiter již sklání se trochu k polyfonnímu stylu („Missa dominicalis secunda" (trium vocum: alt, tenor et bassus) s průvodem varhan) ; něco méně polyfonní je téhož „Missa Stabat Mater” (1883, pro smíšený sbor ú capella) a „Missa Joannis Baptistae” (téhož obsazení). V těchto 3 mších Mettenleiter Hruškovi se více blíží, podobně jako ve mši ,Sollemnis in honor. scti. Laurentii" (opus 21. z r. 1876). Srovnání snášejí tu však pouze skladby z I . období Hruškovy tvorby. Nudy čisté homofonie s chudostí ostatních prostředků projevu skladeb J. D i e b o 1 d a „Missa pro defunctis” pro smíšený sbor bez průvodu (opus 7.) nebo: „Missa O sanctissima” (pro smíšený sbor bez průvodu, opus 17. z 1880) není u Hrušky. 1 Hruškova homofonní „Missa Velehradensis” zdá se mi býti volnější skladeb Dieboldových. Z tohoto extremu Diebold přešel k druhému : „Missa sollemnis” (pro pětihlasý sbor bez průvodu) výhradně polyfonní, je úpině bezkrevná.
Totéž tvrdím i o S i n g e n b e r g e r o v i; jeho „Missa pro defunctis” pro 2 hlasy (bas ad libitum) s průvodem varhan mi napadá. Za to lepším je týž ve své „Missa in honorem Purissimi cordis B. Mariae Virginis” (pro 3hlasý sbor [bas ad libitum] s prúv. varhan). Tu ]ze mluviti o vztahu — ovšem vzdáleném — k hudbě Hruškově, v prvé periodě. Méně cennými skladbami jsou homofonní komposice ] . R e n n e r a st. (příklad: ,Fronleichnamslieder" (1883), dále R a m p i s o v a „Missa Cunibert” (z r. 1874; tato má melodiku ne zrovna vzácnou). Příbuznosti s Hruškou u obou není. Docela jakýkoliv vztah s Hruškou je vyloučen u K. G r e i t h a („Missa in honorem seti Josephi" (pro smíšený sbor s průvodem orchestru, opus 16. z r. 1871), nebo: „Missa ad tres voces impares” (opus 13. z roku 1871) — jen té nevybíravé melodiky u nich!). Nudnou proti Hruškovým skladbám je také „Missa brevis” J. B. M o 1 i t o r a (opus 15. z r. 1875 pro smíšený sbor bez průvodu). Stejně dalek byl Hruška pouhého kopirismu Palestriny, jakým vy-nikají na příklad skladby J a n a E v. H a b e r t a: „Missa do F” na hymnus: „Ad regias Aghi dapes” (pro smíšený sbor á capella opus 32. z roku 1880) nebo: „Die Offertorien der 4 Adventssontage” (pro smíšený sbor á capella, opus 13.).