120	CYRILL	XXXIX.

Vedle zmíněné okolnosti vyplývá síla iktu jednak z místa, které dotyčná nota v melodii zaujímá, jednal< ze slabiky, nad kterou stojí. Je-li to slabika přízvučná, má hod-notu slabiky přízvučné; je-li nepřízvučná, má její hodnotu slovnou. Tím ovšem nechci říci, že by tyto ikty náležely řádu dynamickému; nikoliv! ony jsou čistě rhytmické, označujíce nenápadně nejmenší oddíly rhytmického toku melodie.
U žáků méně pokročilých, kteří užívají „Graduale Romanum” s chorálním notopisem, jest radno dáti při melodickém rozboru věty určiti pokaždé klíč, modus čili toninu, jmenovati noty a intervaly, jmenovati skupiny.
Při rozboru rhytmickém jest důležito dáti stanoviti jednotlivé ikty. Na př. v našem případě (Obr. I.): Skupina 1. (cephalicus) má jako neuma dvojčlenná iktus na první notě.
Notu 2, jako notu ojedinělou, stojící mezi dvěma neumami nad zvláštní slabikou, jest přiděliti k neumě předcházející, která se tím stává trojčlennou s iktem na první notě. Stojí-li zmíněná nota nad slabikou přízvučnou, podržuje při tom slovný přízvuk.
O skupině,3. jsme promluvili svrchu.
O skupině 4. platí, co jsme řekli o skupině 1.
Můžeme notu 5., stojící ojediněle nad jednoslabičným slovem, přiděliti dle pravidla uvedeného k neumě předcházející? Nemůžeme, jelikož stojí v pause, a má dle pravidla svrchu zmíněného dvojnásobné trvání. Z toho důvodu ji považujeme s hlediska rhytmu jako skupinu dvoučlennou a dáváme jí iktus.
Neuma 6. (porrectus) dostane jako neuma trojčlenná iktus na první.
Noty 9. a 10. stojí ojediněle nad slabikami nepřízvučnými mezi dvěma skupinami. V tom případě dostává první z nich iktus.
Ve skupině 13. jest zřetelně vyjádřena zpětná působnost quilismatu tím, že první tón jest dvojnásobného trvání. Z té příčiny dostává iktus vedle tónu prvního též tón, jenž quilisma předchází.
Iktus tónu před quilismatem budiž ostřejší, kousavější, aby tím jemněji vyznělo quilisma, jež tvoří jakýsi táhlý přechod k notě následující.
Skupina 28. vykazuje »pressusu, jejž je zpívati mírným sforzátem, a jenž dostává iktus. Z toho důvodu ztrácí iktus nota, jež ,pressus" předchází, a přiděluje se rhytmicky ke skupině 27.
0 skupinách 20., 38. a 44., které tvoří s následující neumou jakýsi rým členů souměrně rozložených, tak jako skupiny 14 + 15 a 30 + 31 u členů B a D, promluvili _jsme již nahoře; ostatní nevykazují nic pozoruhodného.
Nyní, ale teprve nyní, když jsme totiž pochopili a pronikli frási, kterou máme zpívati, po stránce obsahové, když jsme ji rozebrali, rozložili a rozkouskovali po stránce slovné až na jednotlivé slabiky, po stránce melodické až na jednotlivé neumy a tóny, po stránce rhytmické až na rhytmy elementární, čili jedním slovem až na prvky jmenovaných složenin: teprve nyní můžeme přikročiti k druhé části úkolu, totiž složiti, spojiti tyto prvky tak, aby z nich povstal ladný, vyrovnaný útvar, vyrovnaný jako celek, vyrovnaný ve všech součástkách.
Čím toho docílíme ? Týmiž prostředky, kterými pojíme slabiky ve slova, slova ve věty, věty v periody, periody v řeč. Jest to pouto souměrnosti, pouto melodické, dynamické a rhytmické; vrchol jejich označuje opět přízvuk. Tomuto čaroději, jenž hraje tak důležitou roli ve frási řečnické, jenž křísí mrtvé slabiky v živá slova, ojedinělá slova v živé věty a tyto opět v živé periody, jemu připadá veliká role i ve frási chorální.
Pohlédněme na obraz II. a všimněme si jednotlivých úryvků: Co vidíme? Ucelené jednotky, a na čelném místě každé z nich — přízvuk.
Pohlédněme na členy! Co vidíme? Ucelené jednotky vyššího řádu a na vrcholu rozvoje životní síly každé z nich — přízvuk.
Totéž platí o větách i o celé frási. Shledáváme se s ním tedy opět, ale tentokráte mu neříkáme přízvuk slovný, větný, řečnický, nýbrž přízvuk melodický a to bud úryvku, členu, věty anebo fráse. Přízvuk melodický, jak jsme pcdotknuli, stojí vždycky na vrcholu životní síly, čili dynamického rozvoje dotyčné části.
A kdo vlastně určuje dvnamický vrchol té které části, kdo má v tom ohledu rozhodující slovo ? Melodie a text. Především melodie, její vzestup a spád. Stoupá-li totiž melodie, stoupá také její dynamie, stupňuje se síla hlasu v přednesu; klesá-li melodie, ubývá také síly. A melodický přízvuk se staví na vrchol crescenda, čili — určitěji řečeno — na nejvyšší skupinu tónovou v arsi, obzvláště stojí-li tato skupina nad slabikou přízvučnou, což z pra-