108	CYRILL	XXXIX.

Veledůstojnému pánu monsignoru josefu Kupkovi, Jeho Svatosti komoří, profesoru bohosloví pastorálního na našem bohosloveckém ústavě atd. v Brně. Naší že je snahou, aby nové kancionály nedávno vy-?ištěné, od dr. Karla Eichlera a Františka Múhlbergera vypracované, co nejdříve dostaly se do užívání obecného, dostatečně Vám, veledůstojný monsignore, jest známo. K dosažení toho cíle zdá se nám býti zapotřebí, aby také chovanci našeho bohosloveckého ústavu podrobně se seznámili s uvedenými kancionály. Pročež račte, veledůstojný monsignore, každoročně alumnům našim vykládati Motu proprio jeho Svatosti Pia papeže X. AInter plurimas,« zásady v Acta Curiae Episcopalis Brunensis roku 1906 na straně 80. uveřejněná, a obsah, rozvrh i theoretickou část nových kancionálů tak, aby vědomostí tím způsobem nabytých svého času v duchovní správě prakticky mohli užiti. Dáno v Brně, dne 21. března 1911. (L. S.) j- Pavel, biskup. — 111. P o č a t o s u r č o-váním písní, které se mají nacvičiti. Po roce (v «Acta C. Ep. Br. ze dne 1. února 1912, v č. 2.) bylo úředně oznámeno: Ve smyslu usnesení hudební sekce I. synody diecese brněnské, jakož i proto, aby zpěvník »Cesta k věčné spáse« byl v praxi sveden, nařizuje biskupský ordinariát, aby ve škol-ním roce 1911/12 byly tyto kostelní písně nacvičeny: a) Na školách národních a měštanských: č. 216. Veni Creator Spiritus, Přijď Stvořiteli, Duše k nám (2 nápěvy); č. 534. Prosba k patronům diecese brněnské, V pohanství tom Otci naši dleli ; č. 279. Shlédni, Bože, s nebes vysokosti, z druhé pobožnosti ke mši sv., v níž se střídá modlitba se zpěvem (2 nápěvy). C. 216 budiž používáno častěji (nikoliv jen při vzývání Ducha svatého.) Číslo 279 Ize zpívati o sobě, bez vložených modliteb. b Na školách středních č. 216 a 534. Tot míra nejmenší. Kde poměry dovolují, může v zavádění písní postupováno býti rychleji. Před cvičením písní dlužno text vždy vyložiti, poněvadž jinak se zpívá bezmyšlenkovitě. Povinnost p. t. pánů děkanů bude, by se při kanonické visitaci přesvědčili, zdali pro ten rok předepsané písně byly nacvičeny. Současně byly také pro německé farnosti 3 písně z MGhrbergrova »Lobet den Herrn< k nacvičení určeny. V »Acta C. Ep. Brn.« r. 1912, č. 13 byly určeny pro rok 1912—13 na školách národních a měštanských č. 14. Mešní: ,0 Jesu, spáso moje; č. 205. Velikonoční: Alleluja! Živ bud nad smrtí Zvítězitel; č. 243. K božskému Srdci Páně: Vzhůru, srdce, vlasti má a č. 242 ad libitum též k Srdci Páně: K nebesům se orla vzletem. b) Na školách středních č. 205 a 242. Písné loni nařízené mají se zopakovat a p. t. p, děkani mají ve visitačních protokolech podati o tom zprávu. Výsledek těch nařízení je značný, ač místy je na závadu nedostatek kancionálků. V některých farnostech je postup rychlejší, než bylo přede-psáno!
Brno. U nás se chystáme k pronikavé reformě hudby církevní. Prvním signálem k ní bude cyrillský sjezd, jímž chceme vlíti novou krev do našeko hudebního života. Mužové vzácných uměleckých kvalit, staří osvěčení pracovníci s jejich pevným programem a mladí s duší pinou nových myšlenek podají si ruce k součinnosti. Dojde jistě k výměně a korrekci názorů, avšak ta jest nutna, nemá-]i nastati stagnace; každá reforma jest malou revolucí; pokud již nyní jsem z rozličných debat vycítil, pronesena bude na sjezdu mnohá »tvrdá řeč« a mnohá myšlenka dosud znásilněná ukáže se života schopnou. Nejsme tak malicherni, abychom pro všechny naše názory
hudbě církevní si osvojovali patent neomylnosti avšak tím samým právem toho budeme požadovati i od ostatních. Nechceme bořiti, ale dále stavěti, ne-budeme slepými a hluchými k vykonaným pracím a zdravým snahám, avšak také nemíníme slepě sypati

kadidlo na oltář tak mnohých bůžků — dii nusiorum gentium — než vše bude provanuto láskou a snahou získati a ne odpuzovati. — Základní myšlenkou sjezdu bude podati vývoj církevní hudby u nás, ukázati jakou hudba církevní byla, jakou je a jakou by býti měla. Praktické ukázky k jednotlivým přednáškám podá secvičený sbor bohoslovců brněnských, řízený hudebním vychovatelem mladší generace kněžské, panem ředitelem kůru na dómě, prof. Hromádkou, a svými prvořádnými výkony známý smíšený sbor kláštera starobrněnského pod taktovkou pana ředitele kůru a prof. Koblíška. Kulminačním bodem produkce bude Harantova 5hlasá mše pro smíšený sbor a některá ze mší Musilových pro mužský sbor. Že praktickému cvičení a přednesu chorálu bude věnována patřičná píle, netřeba podotýkati. Též účin-kovati bude cyrillská Jednota z Rajhradu, která chce řízením svého sbormistra učitele Petrů podati ukázky moderních autorů a přesně zazpívá zpěvy pohřeb-ní, dále koncert na varhany, přednášky i s hudebními ukázkami z důležitých sborů hudebních, též palčivé otázky sociálně-hudební, to vše má dle přesného systemu tvořiti další díl sjezdu brněnského. Dne 15. července večer sjedouseúčastníci s jezdu, aby dne 16. a 17. července načerpali vzpruhy k další své činnosti a poslechli si bohatý program, který v příštím čísle se uveřejní.
o	.
RUZNE ZPRAVY.
Koncert ze skladeb Vítězslava Nováka ve Vídni. Koncert tento uspořádal »Lumír« za podpory >Bendla«, »Slavoje« a spoluúčastenství orchestru hudebních umělců, jehož řádným dirigentem je Nedbal. Koncert řídil sbormistr »Lumíru« Jar. Herle, i u nás známý svými církevními skladbami. Ballady »Vražedný milý« a » Neščasná vojna« obecenstvo naladily a připravily pro »Bouři, která slavila triumfální vjezd do Vídně a na celé čáře zvítězila. Provedlo jí před Vídní, mimo Prahu i Plzeň, též Brno, a nyní české pěvectvo vídeňské se odvážilo k úkolu, ve kterém velmi čestně obstálo. Novák ve Vídni zvítězil, a ti, kteří nedovedli si ho získati za professora komposice na vídeňské c. k. akademii, se přesvědčili, koho mohli míti. Velká dvorana c. k. hudební společnosti byla pina do posledního místečka obecenstva nejvíce z českých kruhů. Zájem se stupňoval a po »Bouři« vyvrcholil ve spontánní novou »bouři« oslav, které Novák opět a opět musil přijímati. Známí solisté z pražského provedení, pí. Mu-silová a Štork, z vídeňských sl. Podhajská, Šoupal, Stejskal, Vokoun závodili o palmu s pěveckým těle-sem, které zpívalo výborně. Zdravé, jadrné hlasy 250 pěvců splývaly v celek ohromující síly, plastického podání a jasné výslovnosti. Takových pěveckých spolků jako je »Lumír« je pořídku a jestliže se vídeňští Čechové budou před veřejností presentovati tak velikým uměním, jaké ukázali při Novákově »Bouři, pak jim ani největší nepřítel neodepře uznání hojného. Herle diriguje jistě a plasticky. Dává všemu velikou linii a v detailech zvláště sborovou část dobře pro-pracovává. Kdo se odváží dirigovat »BouřiQ, musí již něco dovést, a to v piné míře dovedl Herle. — K posouzení vídeňských poměrů postačí připomenouti, že »Lumír« musil zpívat jeden německý sbor, aby si vykoupil právo na velikou dvoranu, v níž bývají největší koncerty. Zvolil k tomu cíli »Sbor vězňů˘ z Beethovenovy opery »Fidelio«. V poslední chvíli žádáno bylo ještě druhé německé číslo; k němu se uvolila paní Musilová a zazpívala Novákův »Lobgesang-,