XXXIX.	CYRILL	97

ve sférách, v nichž založil skvělý úspěch všeho svého díla. Vzpomínám tu aspoň jeho výborných pětihlasých mší, (z nich ona „In hon. scti. Eugenii” zvlášf vyniká), pak mše „ Jubilaea” (opus 112.)11)
Poměr Nešverův k Hruškovi shrnuji takto: Nejpříbuznější prvé době komposiční činnosti Hruškovy (jmenovitě mši „In hon. scti. Caroli I3oromaei”) je citovaná mše „In hon. beatissimae Mariae Virginis” z r. 1881 — tu Nešvera těsně stojí u Hrušky. Další citované skladby znamenají u Nešvery sic postup v před, avšak volnosti projevu mše Hruškovy opus X. a skladeb ji následujících nedosahují. Ve svých vícehlasých mších vydaných po smrti Hruškově dostihl (ve způsobu práce) již Nešvera Hrušku a svou poslední mší „Jubi laeou” postavil se těsně ku škole Steckerově (o níž níže).
Jedním z nejintimnějších přátel Hruškových a nejlepším znatelem jeho skladeb byl Karel S t e c k e r. Spoluúčinkoval častokrát při Hruškových produkcích (hlavně hrou na varhany). Celou činnost Hruškovu pozoroval z prvé ruky. Proto již mne to značně vábí, abych vyšetřil vztah komposic Hruškových ku Steckerovým. Pro Steckerovu osobnost je vysoce významnou jeho »Missa solemnis«. Té v prvé řadě chci si všímati. Pokud Hrušky se týče, vybírám tu přirozeně ony skladby jeho druhého období. Je tu rozhodná příbuznost. A ta ještě více vyniká, připojím-li při pokusu o tuto komparaci k dílům Hruškovým díla jeho commilitona J . C. Sychry — tak je zprostředkováno i to výhradně p o l y f o n n í poj e t í Steckerovy »Solemnis«, jež také odůvodňuje souvislost se skladbami Foersterovými (prvého období) a Nešverovými (u tohoto až k »De profundis«), které v ostatních směrech jsou přec hodně vázanějšími. Celý význam Steckerovy mše v tomhle leží: sloučila polyfonii — v tom směru jeví souvislost s hudbou klassiků církevní hudby a prvotní hudbou reformy — s moderními prostředky projevu : melodikou, rhytmikou a hlavně harmonií.l')
Skuherský s Foersterem vrátili se nejprve k slohu Palestrinovu ; pak Skuherský osvěžil církevní hudbu moderními prostředky projevu a našel tu výborné žáky Hrušku, a Sychru, kteří rovněž jako on vyšli ze studia starých mistrů a v dalších, pokrokových snahách svého učitele sledovali ; při tom Hruška ztratil něco málo, Sychra vůbec nic z toho co studiem starých získali.
Polyfonii a prostředky projevu moderní hudby nejideálněji dovedl sloučiti St e c k e r ve jmenované své skladbě. Založil ji tak čistě nově a osobitě, že neváhal jsem jí vytknout místo díla, které otvírá novou fasi ve vývoji naší církevní hudby. Mohu zde prostě odkázati na to, co jsem v monografii o Steckerově mši »solemnis« uvedl.") Steckerova »Missa solemnis« je mně vzácnou sponou, pojící 2 zdánlivě od sebe odlišné směry naší církevní hudby: onen, kterému říkají moderna církevní hudby, i onen, který jej předcházel. Steckerova mše znamená však ještě víc: je mi výmluvným a přesvědčivým stanovením nových cest, jimiž jediné může se církevní naše hudba dále brát, má-li dobře prospívati. Je nejjasnějším a nejšfastnějším spojem všech t ě c h pokusů o nový s t i I, které tajily v sobě skladby S k u h e r s k é h o a jeho dobrých žáků, kferéž dovedly v t i s k n o u t naší české církevní hudbě úpině samostatný ráz.
Od Steckera je blízký přechod ku T r e g 1 e r o v i. Polyfonní, v moderní harmonii psaná, rhytmicky velmi živá, skvělým průvodem vypravená je jeho »Missa Jubilaei« opus 2. Ve mši »brevis« vzdal se Tregler trochu polyfonie, za to tím splendidněji vypravil tuto skladbu ve všech ostatních směrech. I Picka, nejlepší ze Steckerových žáků, ve své »F dur« mši, i mši =Solemnis« a v dalších všech svých hojnýc h a skvělých pracích (mše: „In G” a „brevis”, nádherná ,Improperia" a dvě „Te Dea” tu aspoň cituji) podle mého soudu je se Steckerem v těsném vztahu. A k nim přistupuje K a r e l D o u š a, u nás tak málo všímaný, jehož skladby : „Missa in hon. scti. Venceslai” a „Missa festiva"14) jsou práce výborné. K Steckerově„ Solemnis” nestojí žádná z mešních našich skladeb tak blízko jako J . W i n t e r o v a mše »de Immaculata«. I reminiscence skoro doslovnP tu jsou: (»suscipe« z ,Gloria"). Škoda, že upřílišněnou péčí o detail ztratil skla-datel vynikající přednost Steckerova díla při jeho monumentální stavbě: jeho monothematismus. Jinak je to práce velmi d o b r á~
11)	O ní více v mé kritice (časopis »Smetanaa) ročník III. str. 82.—83., pak »Cyrill«, ročník XXXVIII,
str. 149-151.
12)	Viz můj článek: »Steckerova Missa solemnis« (»Cyrill« roč. XXXVII. (1911) str. 34, 56, 120 a 128); dále moje pojednání: »K duchovnímu koncertu ze skladeb prof. Karla Steckera 18. března 1912.<
V citovaném článku v »Cyrillu« (viz předchozí poznámku).
Více o těchto dvou skladbách v mém posudku v časopisu Smetana<, roč. II. str. 9.—11.