64	CYRILL	XXXIX.

církevního roku. Podejme si ukázku toho na Introitu I. neděle po devítníku (Dominica in Sexagesima). Dám přečísti text dle pokynů shora uvedených: »Exsurge, quare obdormis Domine? exsurge et ne repellas in finem : quare faciem tuam avertis, oblivisceris tribulationem nostram? Adhaesit in terra venter noster: exsurge Domine, adiuva nos et libera nos. Ps. Deus, auribus nostris audivimus : patres nostri annuntiaverunt nobis. Gloria Patri etc.« Pak pokračuji bud sám anebo některý z pánů bohoslovců asi takto: Slova přečteného introitu jsou vyňata ze žalmu 43. Původcem jeho jest některý z potomků Kore, jenž po krutých porážkách, které Bůh na Israelity dopustil, doprošuje se úpěnlivě jeho pomoci. Aby Boha, kterého si anthropomorficky představuje, jakoby si hověl a o národ svůj se nestaral, pohnul k pomoci, poukazuje na velikou póhromu, kterou utrpěli: »adhaesit in terra venter noster«, t. j. jsme sraženi k zemi, těla naše splývají se zemí, jsme tak zkru'~eni a seslabeni, že ani povstati nemůžeme: a proto povstaň, vzchop se a pomoz! Vždyf's tak vždycky činil, kdykoliv Jsi byl vzýván. Tak nám otcové naši vypravovali: »Deus, auribus nostris audivimus, patres nostri annuntiaverunt nobis < ; tof druhý důvod, pro který se má Bůh smilovati.
V přeneseném smyslu můžeme slova přečtená pojímati, jakoby vycházela z úst církve sv., na kterou dotírají nepřátelé se všech stran, nepřátelé vnitřní, nepřátelé vnější, kteří obzvláště za našich dnů dorážejí na lodičku Petrovu ohromujícím hlomozem rozbouřených vin lidské zloby, tak že církev sv., pamětliva apoštolského: »Pane, zachraň nás, hyneme«, volá takP k Bohu, který se zdá jakoby spal: »Exsurge, quare obdormis, Domine ?« . , Pohled na naši strast, vždyf se zdá, že jsme již poraženi: »adhaesit in terra venter noster«. Tys doposud vždy pomohl : »Deus, auribus nostris ...«
Slova uvedená lze vložiti jako prosbu do úst každého křesfana, na něhož dolehla jakákoli bída tělesná, ale zvláště duševní ... Nepřátelé jeho duše, jeho blaha věčného, nepřátelé vnější i vnitřní vrhli se na něho, přemohli ho, způsobili mu těžký pád: »adhaesit in terra venter noster: exsurge, Domine ...!«
A konečné jest to Kristus sám, jenž takto volá. Jsme v tak zvaném předpostí. Církev sv. užívá již při bohoslužbě • rouch barvy fialové a tím nám připomíná povinnost činiti pokání za hříchy, pro něž Kristus tolik trpěl. To jsou ti nepřátelé, kteří jej obklíčili, kteří mu krvavý pot z těla vynutili, kteří jej k zemi srazili: »adhaesit in terra venter noster«, tak že v této tísni volá k Otci: »Exsurge, Domine, adiuva nos, et libera nos ...«
Teprve po tomto výkladu mohu předpokládati, že jsem připravil ve zpěvácích resonanční desku, která bude reagovati i na ten nejjemnější záchvěv zbožné melodie. Takovouto přípravu považuji za nutnou i u bohoslovců, tím více tedy u každého jiného sboru. Stane se totiž nejednou, že bujní mladí páni provedou bezprostředně před cvičnou hodinou nějaký žertovný kousek, tak že se jim ještě ústa stahují k úsměvu, když mezi ně přijdu. Máme zpívati na př.: »Dies irae, dies illa ...« Kdybychom začali ihned, jsem jist. že hrajeme na hluchý nástroj ... Jest třeba resonanční desky, a k tomu dostačí na př. těchto několik slov: »Zítra se koná zádušní bohoslužba za zemřelého N. N. Budete při ní zpívati sequenci: »Dies irae ...« a k absoluci: »Libera ...« Budte toho pamětlivi, že v tom okamžiku zastupujete duši toho, jenž si již ničeho nemůže zasloužiti, a že jménem jeho prosíte Boha o milosrdenství, o smilování. Jakou měrou měříte, takovou bude i vám jednou naměřeno.« Těchto několik slov postačí, aby připravilo potřebnou resonanční desku, přivodilo ŽádOUCÍ disposici.	(Příště dále.)

CÍRKEVNÍ ROK. D. O.	(POKRAČOVÁNÍ.)

Bílá (provodní) neděle. (Dominica in Albis.) První neděle po velikonocích. Je »Gloria«, »Credo«, »Ite« Gr. P. str. 319 č. 2. Toto »Ite« zpívá se od tohoto dne až včetně do kvatembrové soboty v době svatodušní (sobota před Nejsv. Trojicí). Rovněž v této době přidává se k antifoně introitu 2krát alleluja, k offertoriu a ke kommuniu lkrát alleluja. Graduale se vynechává (je-li formulář de Sanctis, de Tempore) a místo něho zpívá se po epištole 4krát alleluja s dvěma verši. Výjimku činí prosebné dny a sobota před »Hodem božím svatodušním«, kdy zpívá se jen 1 alleluja s veršem.
Pohodí. Trvá 40 dní. Končí svátkem »Nanebevstoupení Páně«, který připadá na čtvrtek mezi pátou a šestou nedělí po velikonocích.