YR~I I~Il
CASOPIS PRO KATOLICKOU HUDBU POSVATNOU V ČECHACH, NA MORAVĚ A VE SLEZSKU	
w		ZÁROVEŇ ORGÁN A MAJETEK OBECNÉ JEDNOTY
CYRILLSKE.  ZAKLADATEL FERD. J. LEHNER.
c	REDAKTOR DOBROSLAV OREL. 
ROČNÍK XXXIX.	DUBEN 1913.	ČÍSLO 4
>CVRILL< vychází měsíčně mimo prázdniny desetkrát za rok. Roční předplatné 5 K (mimo Rakousko 6 K.)
Ořijímá Obecná Jednota Cyrillská v Praze-II. čp. 1370, rek amace nefrank. a inseráty administrátor Bohumil
K a šp a r, řed. kůru na Smíchově 271; pokladníkem je kapitulár E. F o r e i t, Praha-Strahov-IV. 132. Veškeré
rukopisy a časopisy na výměnu přijímá redaktor listu Dob. Orel, Praha-VII. 343. — Redakční sbor: za D. 3. C.
v Hradci Králové dr. J. Cibulka; za D. J. C. v Č. Budějovicích K. Boček ; za D. J. C. v Praze dr. František
Stejskal (Praha 1-1040); za Litoměřice Jos. C. Sychra(St.Boleslav);zaOlomoucAdolf Parma, farářvŘešově;
za Brno Ladislav N e c i d farář v Lednici u Břeclavě.
NAŘIZENÍ nejd. k. arcíb. konsistoře v Praze o odebírání časopisu „CYRILL” na učet zádušního jmění jez 8. ledna 1909 bis. 16.587., nejd. b. konsistoře v H r a d c i K r á l o v é z 21. ledna 1909 č. 1225., nejd. b konsistoře v L i t o m ě ř i c í c h z 15. února 1909 č. 975. a nejd. b. konsistoře v Č. B u d ě j o v i c f c h a 15. února r. 1909 č. 4., povolení nejd. b. konsistoře v Olomouci předpláceti čas. „Cyrila” z kostelního jmění je v „Acta Cnriae Archiepiscopalis Olomucensis čis. 3, 1909, str. 44. Nr. 4308” a svolení pro farní kostely pod patronátem zeměpanským a náb. matice výnosem ministerstva kultu a vynčování z 6. března 1912 čís. 872.
CHORÁL EDICE VATIKANSKE. KAREL BOČEK, ČESTNÝ KRNOV NÍK A REKTOR SEMINÁŘE V Č. BUDĚJOVICÍCH.
adi se chlubíváme, že jsme národ hudební, národ zpěvný, a také nám toho doposud
nikdo neupíral. Naše sdružení pěvecká dobývají prvních cen na závoáech světových,
naši hudci sklízejí vavříny i za oceánem. Toho nám neupře nikdo, ani ten náš nej‑
zarputilejší nepřítel. Škoda, že nemůžeme s toutéž oprávněnou hrdostí poukázati na vavříny
dobyté na poli hudby ryze církevní, na poli církevního zpěvu, zvláště pak chorálu! Nebof,
co se chorálu týká, musíme doznati, že jsme za ostatními národy katolickými pozadu, že
jsme nuceni choditi jinam do školy, nuceni hledati poučení a povzbuzení u národů sou‑
sedních, kteří jsou v tomto ohledu daleko před námi; u nás jest bohužel chorál popelkou.
Na své cestě po Francii r. 1909 navštívil jsem v předvečer svátku Narození Panny Marie poutní místo Lurdy. V tentýž den tam přijelo mnoho poutních vlaků z Francie a z Belgie Večer po průvodu se svícemi seřadil se zástup tisíců poutníků na prostranství před basilikou elektricky osvětlenou a skládal před svými vůdci, před svými biskupy vyznání víry, zpívaje jako jedněmi ústy chorální ,Credo in unum Deum", které přináší nové Graduale Romanum na místě IV. Byl to velebný okamžik. Stržen posvátným nadšením pějícího zástupu a mocně rozechvěn divadlem nevídaným byl bych rád, zpíval spolu, ale bohužel jsem nemohl, jelikož jsem tohoto formuláře neuměl z paměti. O jak jsem se styděl v tom okamžiku, jak jsem se na sebe horšil, že neumím chorálu ani tolik, kolik ho dovede zástup prostých Francouzů a Belgičanů!
Neméně jsem byl zahanben, ale zároveň povzbuzen, když jsem se loni na cestě k solesmesským benediktinům na ostrov Wight zastavil v Bruselu a byl přítomen ve všední den slavné mši sv. před vystavenou nejsv. Svátostí oltářní v kostele nejbl. Panny