XXXIX.	CYRILL	43

Také »Benedictus« na tom motivu (zas daném v širší formě) je založeno: = 76.	'
	Be-ne - di-ctus qui	ve 	nit, qui	ve -	-	- nit
Nejdůkladněji je propracován citovaný motiv v »Agnus«. Tam dominuje neobmezeně.
	Ono torso motivu A (I	1 zatržené) jistě založilo motiv u »Quoniam tu solus« v »Gloria«, u »cum sancto Spiritu« a >Et incarnatus« (toto laděno v moll) v »Credu«. Významným pro motivickou stavbu díla je onen motiv, který čtu dále v I. »Kyrie« (soprán):
Ky- ri -e e - lei	- -	- son
Hned v »Gloria« vyskytne se (v sopránu) nad slovy: »Agnus Dei Filius Patris« (v do-cela jiné rhytmické formaci) a potom nad: »Altissimus, Jesu Christe« (zas jiný rhytmus). Na něm je patrně založen také tento motivový úryvek (z »Creda«):

De-um ve-rum de De-o ve- ro
Vedle hlavních motivů A a B jsou tu ještě některé vedlejší. V »Credu« chromatický motiv prvých slov opět ocitá se nad -Crucifixus,, »Et ascendit in coelum« a >Et in Spiritum«.
Menší důležitosti je motiv nad >Christe eieison« (vyskytující se opět v Qui tollis« v »Gloria R):
i=76.
=ram - mf'
Chri-sie e - lei-son
Základní prvky Hruškovy manýry jsou již v této mši patrny. Je to především úsilná snaha po formální dokonalosti díla, obrážející se zvlášf ve s k v ě 1é motivické práci. Podaný rozbor této mše to jistě jasně dosvědčuje. Vytčená snaha zůstává u Hrušky pak nadále. Je v každém díle docela jasnou.
Po této mši přichází jednodušší:
„Missa 3 vocibus cantanda in honorem sc. Joannis Nepomuceni”. ;`)
Dokomponována 7. května 1879.')
Jeví nejtěsnější příbuzenství se mší předchozí; hlasový materiál má však spořejší, nebol je psána pro soprán, alt a bas (s prúvodem varhan). Je to v prvé řadě opět ucelenost stavby této mše, která ji předchozí činí tak blízkou. Základní motiv »Kyrie«:
p
Kv - ri - e	e - lei -	-	son
najde se opět v »Gloria« (začátek), v »Credu« (začátek, >Et incarnatus est« a závěr »Amen«), v »Hosanna« v »Sanctus« a »Benedictus«, pak v »Agnus« (I. a III.).
Rozhodná askese v projevu je charakteristickou značkou pro tuto periodu tvorby Hruškovy. To dá se tvrditi zvlášf o rhytmu, harmonii (útvary harmonické jsou tu mnohem jednodušší oněch, které se vyskytují v periodě následující); chromaticky zajímavější místa, jimiž v druhé periodě svá díla skoro pravidelně Hruška zdobil, tu řidčeji se vyskytují.
3) Vyšla jako 6. příloha ›Cecilie«, roč. VI. Věnována Msg. F. Lehnerovi. A) Tak uvedeno na konci partitury (tištěné).