mezi struny vpleteným. Kobylky byly později nahrazeny t. z. tangentami, kovovými to jazýčky, jimiž byly struny nejen děleny, nýbrž také rozezvučeny. Vícehlasá hra byla na klavichordu možna jen skrovnou měrou, protože jedna struna náležela k několika klávesům. Kláves bylo zprvu pouze 20 (od G— e). Teprve Z a r l i n o zavedl chrom a-t i c k o u stupnici. Klavichord měl slabý zvuk, dalo se však na něm docíliti zvláštního effektu, t. z. chvění, a to lehkým kolébáním prstu na klávesu, které vyvolalo jemné tření tangenty o strunu Nástroje tyto neměly zprvu nohou, nýbrž kladly se na stůl.

N e m n o h e m později vyvinulo se k i a v i-c e m b a l o, zvané též cembalo, gravicembalo, spinet (dle stavitele klavírů J. Spineta), ve Francii clavecin, clavessin, v Anglii virginal, harpsichord, v Německu Fliigel, Kielfliigel, Schweinskopf. Struny měly různou délku, různé ladění a byly rozezvučeny havranními brky. Počet strun rovnal se počtu k l á v e s. Zvuk tohoto nástroje byl tvrdý skleněný, jemnějších odstínů neschopný.

Předchůdcem našeho pianina jest c 1 a v i-c y t h e ri u m ze XVI. stol. Jest to cembalo se strunami kolmo napiatými.',Užívalo se ho ještě koncem XVII. stol. Podobný tvar měl též »Giraffenklavier« spočátku XIX. st., jehož mechanika byla již raličková.

Velice oblíbená byla cembala s d v o j i t o u k l a v i a t u r o u. Struny, náležející k vrchní klaviatuře, bvl,! laděny z pravidla o oktávu

M-,,artoro klavicumbalu sdvujituu klaeiaturuu. (Majetek konserv. hudby v Yraze.)_

XXXIX	CYRILL

REPETITORIUM DEJIN HUDBY. EMIL BEZECNV. CAST SPECIALNI.
KLAVÍR.
1. Vývoji stavby klavírní.
Monochord, Organistrum, Klavi chord, Cembalo.
lavír vyvinul se dle tradice z monochordu.
)e to nástroj, jehož již staří Řekové
používali k měření intervallů. Na ozvuč‑
níku tvaru obdélníkového byla napiata struna,
kterou podepírala pohyblivá kobylka. Posunováním jejím struna se dělila v části různé délky a tím docíleno tónů různé výše.
V druhém století po Kr. popisuje Aristides Quintilianus nástroj, H e 1 i k o n zvaný , který znamená proti monochordu značný po-krok. Sestává ze čtyř strun, nad ozvuční-lem přes pohyblivé kobylky napiatých, a umožňujesoučasné udání čtyř tónů.
Nejstarší nástroj strunný s klávesy jest organistrum
Organistrum.	z X. století po Kri‑
stu. Byl zván ve
Francii vielle (viál), v Italii lira te:esca, stampella, viola da orbo, v Německu Drehleier, Bettlerleier a udržel se až do XVIII, století. Byl velice oblíben, zejména ve Francii. Nad ozvučníkem, který jest jako při smyčcových nástrojích, nalézá se několik strun, z nichž jedna neb dvě, v jedno-zvuku naladěné, jsou pomocí kobylek, spojených s klaviaturou, zkracovány, kdežto ostatní struny udávají vždy tytéž tóny. Rozechvívány byly struny současně a to kolem, uváděným v pohyb klikou.
V druhé polovici XV. stol. vyvinul sekl a v i c h o r d; měl zprvu více klaves, jež byly stejně dlouhé, stejně laděny a ležely na příč. Zvučící jich část nalézala se od hráče v pravo. Dušení levé části dělo se nejdříve levou rukou, pak suknem