6	CYRILL	XXXIX

Je-li druhý kněz, klekne na vrchním stupni oltářním (suppedaneum) a celebrant vsype nejprve jemu popel na tonsuru. Ministranti (odění talárkem a superpellicí) kleknou rovněž na vrchním stupni oltářním a dostanou popel na hlavu, po nich se vystřídají hoši zpěváci (v talárku a superpellicích), aby zpěv se nerušil. Potom sejde kněz ke mrížce provázen jsa I. a II. ministrantem, a počínaje stranou epištolní, udělí popelec věřícím. Ministrant I. levicí zvedá okraj pluviálu celebrantova a v pravici nese podnos s popelem; ministrant iI. pravicí drží okraj pluviálu celebrantova.
18.	Uděliv všem popelec vrátí se celebrant ke kredenci; min. I. odloží podnos s popelcem a podá celebrantovi podnos s citronem nebo chlebem a solí, aby si etřel prsty; min. II, vezme konvičku s vodou a podnos, naleje celebrantovi vody na prsty a ministrant 1. podá ručníček. Ministrant III. zvedne okraj pluviálu, aby nepřekážel celebrantovi. Není-li kredence, umyje si celebrant ruce dole na straně epištolní (in plano).
19.	Umyv si ruce vystoupí celebrant po pobočných stupních oltářních na straně epištolní k missálu.
Zpěváci mohou antifony i responsorium se žalmem opakovati, je-li věřících mnoho; ale verše >,Gloria Patri« v responsoriu neopakují, nýbrž zpívají jej jenom jednou, když celebrant rozdává popelec posledním věřícím.
20.	Celebrant stoje u missálu a neobraceje se k lidu zpívá opět s rukama sepiatýma »Dóminus vobiscum« a »Oremus, Concéde nobis Domine« tónem feriálním, jak udáno v odst. 9. Zpěváci odpovídají »Et cum spíritu tuo« a »Amen«.
Není-li zpěváků, říká kněz modlitbu »Concéde < hlasem povýšeným na jediném tónu.
21.	Po modlitbě celebrant stoje u missálu ukloní se kříži oltářnímu, sestoupí po stupních pobočných epištolní strany ke kredenci, tam odloží pluviál, vezme si manipul a oblékne se v mešní roucho, dá si biret na hlavu, s kalichem v ruce odelde doprostřed před oltář a začne mši sv. jako obyčejně.
Je-li druhý kněz, odnese kalich na oltář a rozprostře korporál, když se obléká celebrant u kredence; celebrant jde pak bez kalicha s rukama sepiatýma k oltáři, nevystoupí nahoru, nýbrž říká hned stupní modlitby.
22.	Mše sv. může býti zpívaná (cantata) nebo liturgicky tichá (lecta), při níž lid zpívá postní píseň mešní.
Introit, graduál, traktus, offertorium a Communio p r o m š i z p í v a n o u viz Springer-Orel, Graduale parvum, str. 48—50; Kyrie, Sanctus, Benedictus a Agnus Dei též tam na str. 377 a 378 (ordinarium pro všední dny v postě).
Na varhany se nepraeluduje, nýbrž pouze se provází zpěv. Nezpívá-li se, ralčí i var-hany. Zpívá-li lid při mši sv., budtež podle předpisu pražského provinc. koncilu (č. III., hl. IV.) alespoň při celém kánonu zpívány písně, vztahující se na nejsv. obět. Ptsně postní viz na př. v kancionálu svatojanském, díl I., č 360 (Přistup duše v zkroušenosti) a číslo 361 (Z úpadů svých v zkroušenosti).
Nezpívá-li se píseň mešní, nýbrž některá postní, budiž alespoň po pozdvihování zpívána nějaká strofa, vztahující se k nejsv. Svátosti. Viz výborný a hojný výběr v svatojanském kancionálu, zvláště v dílu I., č. 316—334; též č 306 a 308.
Při mši sv., liturgicky zpívané, n e k 1 e k á celebrant, když po epištole sám čte slova traktu »Adiuva nos Deus«, nýbrž přeříkav stoje celý traktus, jde doprostřed, a když zpěváci pějí poslední slova žalmu: > quia pauperes facti sumus nimis«, sestoupí na druhý stupeň oltářní, klekne uprostřed na vrchním stupni (suppedaneum) a klečí, dokud zpěváci nepřezpívají verš »Adiuva nos ... propter nomen tuum <. Ministranti klečí na svých místech zároveň s celebrantem.
Potom celebrant vstane, přistoupí k oltáři, říká »Munda cor meum« a zpívá evangelium. Modlitba poslední »super populum« se zpívá tónem feriálním.	000

EDGAR TMEL. POSMRTNÁ VZPOMÍNKA OD VÁCLAVA MULLERA.

oncem minulého roku prošla novinami lakonická zpráva, že dne 28. října 1912 zemřel v Bruselu po delší chorobě ředitel tamní konservatoře Edgar Tinel.
Mnoho bylo zajisté našich čtenářů, kteří zprávu tu četli, ale neznali blíže muže, který pro hudbu církevní má význam neobyčejný.
Bylo to tuším as před 15 lety, kdy dáváno v Praze v kostele u Dominikánů, jedno z děl Tinelových, skvělé jeho Te Deum, jehož varhanový part patří k nejtěžším průvodům