XXXIX.	CYRILL	5

7.	Celebrant vystoupí k oltáři, políbí jej uprostřed, jde na roh epištolní k missálu.
Zpěváci zpívají antifonu »Exaudi nos* Dómine« (viz 5 p r i n g e r-0 re I, Graduale parvum, vydané péčí 0. C. J. 1910 str. 45).
Není-li zpěvákům z jakékoli vážné příčiny možno antifonu »Exaudi< zpívati, nechf j i alespoň recitují na téže výši hlasové, ale ž a I m a verš »Gloria patri ... saeculórum. Amen« nechf vždy zpívají (jak v »Grad. parvum « str. 45 udáno).
Není-li zpěváků, říká celebrant antifonu »Exaudi« hlasem povýšeným; lze-li, mohou hoši-ministranti (příp. i druhý kněz) říkati antifonu s celebrantem.
Ministrant II. jde pro kadidelnici a loďku s kadidlem.
9.	Když byla antifona dozpívána nebo přeříkána, kněz stoje u missálu s rukama sepiatýma (neobraceje se k lidu) zpívá »Dóminus vobíscum«, zpěváci odpovídají >Et cum spíritu tuo« ; celebrant pak zpívá čtyři modlitby, při nichž žehná popel. Modlitby zpívají se t ó n e m f e r i á 1 n í m, při čemž v konečném slově modlitby i závěru na spodní malé tercii se zpívají poslední nepřízvučné slabiky.
Když žehná celebrant popel, položí levici na oltář a ministrant I. nadzvedne okraj pluviálu, aby kněz volně zdvihal pravici.
Není-li zpěváků, recituje celebrant modlitby hlasem povýšeným na jediném tónu.
10.	Po modlitbách přistoupí před celebranta ministrant II. s kadidelnicí, podá loďku ministrantu I. (příp. druhému knězi); celebrant maje levici na prsou, vezme od ministranta 1. lžičku, vkládaje třikráte kadidlo do kadidelnice říká slova (1) »Ab illo benedicaris«, (2) vin cuius honore«, (3) »cremaberis. Amen«, vrátí lžičku ministrantu I., sepne opět ruce a žehná kadidlo v kadidelnici, čině pravicí kříž a neříkaje ničeho
Ministrant I. vrátí loďku ministrantu II., podávaje lžičku a přijímajeBii líbá celebrantovi ruku. Ministrant II. sestoupí s kadidelnicí před stupeň pobočný, na místo, kde dříve stál. Přistoupí ministrant III. se svěcenou vodou a kropáčkem ; ministrant I. vezme od něho kropáček, podá jej celebrantovi líbaje při tom jeho ruku a levicí nadzvedne okraj pluviálu.
Celebrant kropí třikráte popel na podnosu 1, uprostřed (před sebe), 2. na levo od sebe (směrem k rohu evangelnímu), 3. na pravo od sebe říkaje při tom hlasem ztlumeným (voce submissa) slova »Asperges me, Dómine, hyssópo, et mundábor: lavábis me, et super nivem deatbábor« (bez žalmu, sine cantu et sine psalmo«, Rubr. Miss.), vrátí kropáček ministrantu I., jenž políbí opět ruku celebrantovu a odevzdá jej ministrantu III. Min. III. odnese svěcenou vodu s kropáčkem do sakristie a vrátí se na své místo.
Přistoupí ministrant II., podá kadidelnici ministrantu I., jenž- ji podá celebrantovi, líbaje opět jeho ruku. Celebrant okouří třikráte svěcený popel, ničeho neříkaje, týmž způsobem. iako jej kropil, uprostřed před sebe, na levo, na pravo a vrátí kadidelnici ministrantovi I., jenž ji l)řlime líbaje celebrantovu ruku a vrátí ji ministrantovi II. Ministrant II. odnese kadidelnici pryč, do sakristie, a vrátí se na své místo.
Je-li zvykem kázati lidu o významu popeleční středy a jejího obřadu, óbrátí se celebrant, a stoje na rohu e angelním, promluví k lidu. Doporoučí se, je-li jen trochu lze, promluvu, byf i krátkou, zavésti také tam, kde dosud nebývala.
Potom celebrant sestoupí od oltáře a klekne na vrchním stupni oltářním (suppedaneum); ministrant I. vezme s oltáře podnos se svěceným popelem, podrží jej před celebrantem, který vezme trochu popela a vsype si jej na hlavu (na tonsuru) ve způsobu kříže, n i č e h o neříkaje.
Je-li druhý kněz (v superpellici bez štoly), obrátí se celebrant zády k oltáři, z ů s t a n e s t á t i a druhý kněz vloží mu (z podnosu, podaného ministrantem I.) na hlavu popel, říkaje slova: »Memento homo, quia pulvis es et in pulverem reverteris«. Ministrant I. podrží podnos se svěceným popelem v rukou.
16.	Jakmile si celebrant vložil popel (nebo obdržel od druhého kněze), zpívají zpěváci antifony »Immutemur* habitu«, »Juxta vestibulum < a responsorium »Emendémus in melius« (viz Springer-Orel, Graduale parvum, str. 46 a 47).
Nemohou-li zpěváci antifony zpívati, recitují je povýšeným hlasem na jediném tónu, ale responsorium přednesou, jak udáno v Graduale parvum, str. 47.
Není-li zpěvál~ů, recituje celebrant povýšeným hlasem antifony i responsorium; hoši ministranti mohou s ním recitovati.
17.	Za zpěvu antifon a responsoria (nebo není-li zpěváků, když byl vše celebrant sám přeříkal), sype celebrant popel z podnosu ministrantem I. neseného, na hlavu přítomných, říkaje slova »Memento homo ...« takto: