PROSLOV.
Z
almy jsou vzácné květy básnické, které vypučely v teplých, zbožností zanícených srdcích v jasných paprscích milosti Ducha sv. již bezmála před třemi tisíci roků ve vlasti Kristově. Staly se postupem doby lidovými modlitbami i písněmi. Ještě sv. Jeroným dosvědčuje, že za jeho časů v okolí Betléma žalmy pěl rolník za pluhem, ženci že práci si těmito písněmi sladili, vinař pak že za jejich zvuků révu ořezával. Tisícové, ano miliony duší jimi projevovali city svých srdcí a mezi těmito vyniká jmenovitě srdce Kristovo, které rovněž pohnulo rty jeho svaté, by šeptaly slova žalmů ... Duchovní tyto básně hlaholily v domku nazaretském a později v nesčetných rodinách křesfanských. Jimi vzdáván byl hold Nejvyššímu, jimi se těšili trpící, jimi jásali radující se, se slovy žalmů, v nichž viděli slovo boží, na rtech, umírali na lůžku, kráčeli na popraviště, skláněli hlavu pod sekeru katovu .. .
Které jiné písně se mohou se žalmy měřiti? Sama církev od nepamětných dob vyslovovala jimi při bohoslužbě oddanost k svému nebeskému ženichu, opěvovala a opěvá dosud ctností té, která sluje právem požehnanou mezi ženami ...
Dle vzoru nejvyšší učitelky lidstva pěl a částečně zpívá dosud i náš český lid rád hodinky mariánské, jmenovitě modlitbu večerní, tak zvané nešpory. Když vyšly péčí nynějšího sv. Otce Pia X. ve Vatikánské tiskárně nové nápěvy k latinským hodinkám kněžským, tu pojal redaktor »Cyrilla« plán, vložiti tyto nápěvy i na jazyk českého lidu, aby mohl nešporami vzdávati hold nebes královně o jejích svátcích svou mateřštinou. Veliké obtíže působila však stránka slovesná. Především bylo dbáti toho, aby znění žalmů bylo skutečně lidové, t. j., aby jim lid rozuměl a mohl jimi projevovati vzrušený, stupňovaný cit náboženský. Slovným, dokonale věrným překladem nebylo by možno cíle toho dosáhnouti. Znění, opatřené četnými poznámkami, usnadňujícími porozumění, by bylo vedlo jen částečně k cíli. Kromě toho bylo při úpravě slovné stránky přihlížeti k tomu, by přízvuk mluvnický splýval v jedno s přízvukem hudebním, t. j. znění musilo býti upraveno dle vzorcův melodických ! Delší zralá úvaha vyvrcholila v tom, že byl učiněn pokus podati o p i s (parafrasi) biblického znění, upravený se zvláštním zřetelem k účelu mariánských nešpor, aby každý lidový čtenář již samému znění dobře rozuměl. Nicméně k dokonalejšímu pochopení přece jen předesíláme několik úvodních poznámek.
1.	Žalm 109. líčí slavnou vládu Mesiášovu, jeho soudcovský a kněžský úřad. Vláda ta mu přísluší, poněvadž jest synem božím (z lůna Boha Otce přede dnem zplozen, v. 3.). Vlády Kristovy se účastní a s ním u hostiny nebeské zasedá Maria, jejíž ctnosti a modlitby, jako vonná masf nardová naplňují nebeskou hodovnu; proto voláme v antifoně [.: »V nebi, kde král stoluje« ...
Ant. II. představuje Matku boží v okamžiku, kdy božské dítko na jejím srdci odpočívající dávalo jí svými ručkami nejněžnější důkazy vřelé lásky. Příslušný žalm 112. slaví Boha, jenž shlédl na nízkost neznámé dívky nazaretské a povýšil ji k nejvyšší důstojnosti, učiniv ji šfastnou matkou svého Syna.
Básník opěvá v Ž. 121. krásu Jerusalema, k němuž ze všech stran zástupy putují a přeje mu hojnost zdaru. K Jerusalemu, k r á 1 o v n ě to měst, v němž sídlil Pán, v němž trůn měl David právem může býti přirovnána k r á 1 o v n a n e b e s, kterou za trún svůj a sídlo své si zvolil Nej-