XXXklIII.	CYRILE	153

uvádí i Rychnovskéhó jako »melici laus prima theatri«. Jiní pak básníci chrudimští dedikovali mu své latinské básně jako vynikajícímu literátu. Všeobecně pak honosil se Rychnovský čestným názvem »musicus (magisteri celeberu.')
Jako skladatel obíral se Rychnovský hlavně skládáním a úpravou písní pro kancionály. Autorství jeho nedá se ovšem ve všech případech přesně zjistiti. Že skládal do kancionálu hradeckého t. zv. rorátní knihy, a to do obou jejích dílů, na to poukazují podobizny skladatelovy tam se nalézající. V prvním díle spatřujeme na 4. listě dva muže za sloupem stojící, z nichž druhý, papír v ruce držící, označen přímo jako »Georg. Richnovinus compositou . V druhém pak díle zobrazeni při officiu o posvěcení chrámu čtyři zpívající literáti. Při altu podepsán opět »Georgius Rychnovinus«. Těžko však lze zjistiti, zda Rychnovský přispíval také do kancionálů chrudimských. Jiné skladby Rychnovského pak roztroušeny jsou po rúzných sbornících písní, z nichž však většinou se zachovaly jen svazky jednotlivých hlasů. Tak ve dvou svazcích hlasů >suprema vox« a »discantus« v Hradci chovaných, původem z druhé polovice XVI. stol., označeny některé písně šifrou »G. R.« patrně zkratkou jména »Georgius Richnovinus«. V tenorovém pak svazku vícehlasých zpěvů sedlčanského literátského kůru uvádí se Rychnovský piným jménem.) Podrobnější rozbor této skladatelské činnosti Rychnovského spadá ovšeilr spíše do dějin církevního zpěvu doby této a není tedy přímo úkolem naším.
Jiří Rychnovský měl dva syny, lana a Václava. V á c l a v R y c h n o v s k ý, narozený asi r. 1577. vyučiv se rr otce svého, věnoval se cele varhanictví. R. 1599 stal se varhaníl<em u sv. Jindřicha v Praze, kdež získal si takové pověsti výtečného varhaníka, že zván byl do okolních měst, aby umění své tam ukázal. Než i on jako varhaník týnský Jan měl pro své umění mnoho nepřátel, od nichž také na jedné ze svých uměleckých cest v Českém Brodě byl otráven (r. 1607 17. září). Přátelé jeho básníci, lan Campanus, Jiří Svěchim z Paumberka a Pavel Stránský, skládali na počest jeho básně. Jeden z nich Jonáš Pelargus praví ve své básni mimo jiné: »atque aliquis saeva venena dedit.«')
A d a m V á c 1 a v M i c h n a z O t r a d o v i c, narozený v Jindřichově Hradci, pocházel ze staré rodiny šlechtické, jejíž praotec Petr již r 1461 od krále Jiřího do stavu vladyckého byl povýšen. Byl ve svém rodišti dlouhý čas varhaníkem, těše se jako hudebník jmenovitě v tamním literátském kůru nemalé vážnosti. Byl také dosti zámožným, maje se svou manželkou dům a obchod s vínem. Ze svého jmění učinil také r. 1673 odkaz 1000 zl. rýn, jesuitské kolleji v Jindřichově Hradci. Zemřel tamtéž asi ke konci XVII. století.
J. Michna kromě svého umění varhanického uplatnil se i jako dovedný skladatel-básník. Písně jeho vydány tiskem ve 3 svazcích: Jest to předně »Ceská mariánská muzika« č. »Loutna mariánská«, jak ji nazýval Michna, sbírky to 4—5hlasých zpěvů, vydané nákladem svatováclav. semináře v impr•essi akademické r. 1647. Pak »Svatoroční muzika aneb sváteční kancionál« tamtéž r. 1661 vyd., čtyřhlasé to zpěvy na svátky svatých. »Cantiones sacrae«, sbírka písní výročních 1—5hlasých liší se od předešlých tím, že písně opatřeny i průvodem 1—5 nástrojův. Některé písně skládal Michna i ojediněle, jako píseň 1<u poctě přenesení mariánského obrazu staroboleslavského z Vídně do Staré Boleslavi r. 1650, nebo píseň k sv. Mikuláši z r. 1688, jež je poslední skladbou Michnovou, o níž se ví.') O významu skladatelské činnosti Michnovy pro naši otázku platí totéž, co o skladbách J. Rychnovského.
Čtvrtý z těchto vynikajících varhaníků V á c l a v K a r e l H o l a n R o v e n s k ý, narodil se r. 1644 v Rovensku u Turnova (ne v Rovně jak udává Dlabač a j.) Literního vzdělání nabyl ve svém rodišti pod rektorem Sam. Fideliusem Kutnohorským, hudebního u Václ. Peregrinusa Turnovského, kantora a varhaníka na Týně u Rovenska ; dále pak vzdělával se na jesuitské kolleji v Jičíně. Další životní osudy jeho jsou dosti pestré. Nejprve stal se Dludi magistrem« ve svém rodišti r. 1662, pak od r 1664 byl kantorem a varhaníkem na Týně Rovenském, na čas i v Turnově, načež r. 1668 opustil své rodiště a přijal r. 1671 službu varhanickou a kapelnickou na Vyšehradě- Chtěje prohloubiti
') Ant. Rybička : Ces. kancionály králohradecké (Pam. arch. I I 184). Týž : O bývalých společnostech č. kůrech liter. (Pam. arch. X 731.)
2) Pam. arch. II1 180, obr, č. 7. Konrád i, c. 11 237, příl. obr. č. 3; 257, 132, 249, 253 n. s) Rybička 1. c. (I 184. Dlabač: Klinstler-Lexikon II 574.
') Jan Orth: Adam Michna z Otradovic (CCM 1881, 308 n.`. J. Jireček: Hymnologia bohemica 33, 35. Dlabač I. c. 11 316. CCM 1888, 471.