152	CYRILL	XXXVIII.

při kapelách šlechtických byli velmi dobře placeni. 'V kapele rožmberské vysloužil si Martin Kraus (1594—1602) 50 kop ročně, přestoupiv pak do kapely Henyka z Valdštýna• na Dobrovici požíval tam ročního příjmu dokonce 120 kop rníš., ač službu svou vykonával velmi nedbale. Za to jeho nástupci v kapele rožmberské dostávali plat stále menší. Varhaník Melichar bral již jen 40 kop (I603— 1611) a Alex. Taxner za nástupců Rožmberků, pánů Švamberků, jen 10 kop a šaty.')
Nejníže z varhanictva stáli ovšem varhaníci »i n s t r u m e n t á ř i«, kteří hrávali na svých »instrumentech, k různým zábavám pánům i lidu, o svatbách i k tanci.)
Tím vyčerpáno vše, co vztahuje se ku vnějším poměrům, zvláště k sociálnímu postavení varhanictva v tomto období. Zbývá ještě povšimnouti si blíže čistě hudební, umělecké stránky jeho, specielně poukázati na jednotlivce zvláště vynikající. Varhanictví, jak již dříve poznamenáno, vystupuje u nás jako umění již počátkem XVI. stol., kdy zaznamenáni jako »mistři« tři varhaníci pražští r. 1520 na mor zemřelí: rektor školy mikulášské Rachtaba, varhaník týnský Johannes a nejmenováný varhaník od sv. jakuba.") Z nich nejznámější J a k u b R a c h t a b a (Rachtába), Český bratr, byl původně nožířem, k tomu pak věnoval se varhanictví u sv. Mikuláše na Starém městě pražském a zároveň kantorství na tamější škole, jejímž se stal později i rektorem. Z dalších jeho osudů životních známo ještě, že byl v 1. 1482—1483 prvním purkmistre,n Nového města pražského. Že byl varhaníkem své doby vynikajícím, patrno již z uvedené poznámky letopisů českých. Že však byl i básníkem (skladatelem) a to uznávaným, vidno z toho, že jedna jeho píseň (»0 daremné světské utěšení«) vzata i do bratrského kancionáht šamotulského X1561). Později dostala se v úpravě čtyřhlasé do moravského kancionálu tištinského z r. 1647. Blahoslav v kritice to',-.oto bratrského kancionálu uváděje výslovně Rachtabu jako autora písně té přičiňuje k tomu jadrnou charakteristiktt jeho osoby, jíž však vydává mu jako člověku vysvědčení pramálo lichotivé, nazývá jej totiž »frejířem«. Při tom však uznává vynikající jeho kvality hudební; bylf prý »ad musicam plane natu.« })
V době pozdější vynikl jako umělec varhaník týnský Jan. Umění jeho bylo však i příčinou jeho tragického kobce. Mělf mnoho nepřátel a závistníkú své slávy, kteří ho úkladně utopili ve Vltavě r. 1608. Současník jeho Jan Cernovický složil na smrt jeho latinskou elegii, v níž oceňuje i zásluhy Janovy o umění hudební, přičiňuje mu epitheton pmusicus peritissimus«.`')
Nejvýše však stojí svým uměním reproduktivním i produktivním nehledě k zmíněným již cizincům čtyři mužové: Jiří Rychnovský a jeho syn Václav, Michna a Holan.
Rok narození J i ř í h o R y c h n o v s k é ho, jenž nesl příjmení své dle rodiště svého Rychnova nad Kněžnou, není určitě znám. Jen s jistou pravděpodobností možno sottditi, že to byl některý z 1. 1540—1545. Málo také víme o jeho mládí, zvláště o tom, kde a od koho se učil počátkům hudebním. Jisto jen, že r. 1570 stal se kantorem při tehdáž proslulé vyšší partikulárné škole v Chrudimi, kdež jsa i správcem kúru a starším literátu vyvíjel blahodárnou činnost paedagogickou, vyučuje hudbě vokální i instrumentální, jmenovitě pak hře na varhany, v níž později tolik vynikl jeho žák, syn Václav. Tamtéž oženil se r. 1572 s bohatou vdovou Salolnenou a zakoupil si hostinský dům v městě, týž, jenž později zván dle toho obecně domem »kantorovským . Téhož roku stal se i městským rychtářem, načež od r. 1573 až do smrti zasedal stále v městské radě jako konšel nebo obecní starší. Ještě roku 1615 při obnově rady jmenován mezi konšely, ale roku 1616 po sv. Jiljí již v seznamu jich uveden není. Zemřel tedy asi bud' koncem r. 1F,15 nebo začátkem r. 1616 dosáhnuv věku asi 70 let. Jak zvučné pověsti se těšil Rychnovský jako hudebník, o tom svědectví vydává řada latinských básní k jeho poctě ještě za života jeho skládaných. Hlavně to byl rodák chrudimský Chr. Gabriel Svěchim z Paumberka, jenž ve své básni »Ad Chrudam« z r. 1606 vyčítaje znamenité muže v radě zasedající
) Winter : Zívoi círk. 984. Novotný I. c. 262. Mareš, ČČM 1894, 221, 225.
1) Winter: Řem. a živn. XVI. věku 706 n.
31 Staré letop. čes. 441, I. 1520: » - ve čtvrtek před sv. Matoušem umřel varhaník mikulášský a rektor školy, příjmím Rachtaba a on složil tu písničku - O daremné světské utěšení, ; umřel též toho času varhaník týnský johannes, a od sv. Jakuba varhaníka
1) J. Srb-Debrnov. Dějiny hudby v C. a na Mor. 37. Tomek IX. 287, 345. K. Konrád: Dějiny posv. zpěvu staročes. II 426 n. jan Blahoslav: »De novo cantionali bohemico« : Rachtába, nožíř pražský. Světský člověk;_čistá hrdina praví se že byl, ale veliký frejíř, slovutný ty časy et ad musicam plane natus«. Jirečelt. Č. C. M. 1862, 38, 41. Srv. O. Hostinský: Jan Blahoslav a jan Josquin XXXVI n.
5) Pam. arch. [. 108.