124	CYRILE	XXXVIII.

v kostele v neděli i ve svátek zvláště za přítomnosti vrchnosti. ') Touto cestou dostala se hudba nástrojová i do metropolitního chrámu. Starší kapely císařské (Ferdinandova a Maxmilianova) byly sice skoro výlučně vokální; za to již kapela císaře Rudolfa byla dopiněna i na instrumentální. A o té již víme, že hrála dokonce každý den při bohoslužbách v kathedrále, Závislost císařské kapely na službách chrámových jeví se i v tom, že dvorní varhaník, jako člen její, byl i služebně zavázán hráti ve velechrámě. -')
V městech. kde kapel ~lechtických nebylo, obstarávaly mnohdy hudbu kostelní sbory p o z o u n á ř ů. Není zajisté pouhou náhodou, že již na samém počátku druhé polovice XVI. stol. vyskytovali se pozounáři, kteří dovedli hráti kromě mnoha jiných nástrojů i na varhany.') Účast pozounářů při bohoslužbách zvláště o poutích zobecněla již koncem XVI stol.') Tehdy však vůbec rozmohla se již hudba instrumentální ('>muzika hřmotná«) vedle varhan v kostelích tou měrou, že narazila na silný odpor, tentokráte z řad kalvínských vycházející. Žalanský, farář Italvínský, tepe hudbu nástrojovou jako zlořád, jenž není ozdobou chrámu. Z nástrojů patrně nejhojněji používaných uvádí trouby, pozouny, housle a bubny.') Ještě větší ensemble nástrojů vyčítá Karchesius ve své historii o doktoru Faustovi v místě, kde líčí, jaká pěkná hudba byla slyšána, když Faust podepsal smlouvu s d'áblem.') Příčinu netušeného toho rozvoje hudby nástrojné v kostele možno spatřovati v tom, že mu tentokrát nic nestálo v cestě. Jen Kalvíni (Žalanský) zavrhovali zásadně hru nástrojovou v kostelích nevyjímaje ani varhany. Za to katolíci ji spíše podporovali. Již literáti pod jednou i pod obojí provázívali často zpěv církevní hudebními nástroji. Hlavní a trvalou oporou byli však hlučné hudbě instrumentální Jesuité, jichž přičiněním hlavně rozšířila se měrou neobyčejnou nabyvši vrchu zvláště v XVIII. stol‑
V souboru různých nástrojů připadl ovšem varhanům úkol jen velmi poúřízený, pouhého průvodu proti bohatším již figuracím nástrojů ostatních velmi chudého. V tom směru nebyl dán žádný podnět ku zdokonalení. Posléze ustrnul tento průvod na pouhém harmonickém (číslovaném) podkladu hlasů ostatních, jak viděti v uměle jinak zpracovaných písních Holana Rovenského v jeho kancionále. Snad táž odvislost varhan od nástrojů ostatních zavinila, že i samostatné hře nevěnována zvláštní pozornost, ač výsledky na poli tom jinde docílené nebyly u nás neznámy. Tím více překvapuje náhlý, neočekávaný rozvoj varhanní skladby u nás v XVIII. století a to právě ve vrcholném bodě jejího vývoje -- ve varhanní fuze.
2. Portativy, positivy a regály.

Varhany přenosné, jak jsme je v době předhusitské poznali, nezůstaly v období tomto dlouho ve své původní, miniaturní formě. Záhy, již na začátku XVI. stol. objevují se i u nás v novějším, dokonalejším tvaru, rozměrů pak takových, že nemohly se již pohodlně nositi při hře, nýbrž musily se pokládati na zvláštní podstavce, obyčejně stoly, při čemž osobě hrající někdo jiný čerpal vzduch. Jsou to tak zvané p o s í t i vy a r e g á 1 y i v Cechách pod týmiž názvy známé, různící se navzájem hlavně druhem píšfal, jež
1) XXI. Item každý nedělní neb jiný osvěcený sváteční den aby byli pohotově, když J. M. pán v kostele býti ráčí a figurovati jse mělo, tehdy voni všichni s instrumenty v kůru pomocni býti mají. XII. Item každý veiroční hod aneb při slavnosti kostela Krumlovské fary, buď J. M. pán doma neb nebuď, af tolikéž povinni jsou « Mareš, 1. c. 215.
°) Jahrbuch XIL, 8253, r. 1588: Philippus de Monte: »— als ier kais. maj. das gulden sflůs entpfangen, da eine mess von dlei choren gesungen und allerlei instrument darein gangen, gemelte orgel darumben, das si umb ein halbe stimb zu hoch, nit gebraucht werden mógen — «. ib. 8254, r. 1588: Paul de Windo: »Dass man sagf, er orgelmacher hab das werkh umb ainen semitonio zu hoch verzugkf, so were es ja nit ain geringer schaden, welches man durch die instrumentalisten, als zinkenblaser und pusauner, zum besten wissen 1<ann; dann wover die orgel zu ir. mai. instrumenten, die man táglich in der kirchen braucht, nicht gestimpt wiird, so kan man nimermehr nichts guets machen oder consertiern, welches gar ain grosser mangel sein wurde.« ib. 8247, r. 1588: Carlo Luyfon: z—da ich in der schlosskirchen in verrichtung meines diensts war, —«.
Mareš 1. c• 212.
Viz Winter : ivot círk. II, 980 n.
Zalanský : O posluchačích sv. evangelium, 1613: >Nejsou ozdoba církve a chrámu nesrozumitelná a hřmotná muzika trub, houslí, pozounů, varhanů, bubnů a jiných hluků=...
'`) Carchesius: Historie o životu doktora Fausta, 1611 : »— naposled slyšána hudba velmi pěkná na varhany, positivy, harfy, loutny, housle, pozouny, cinky, flétny a k těm podobné tinstrumenty, jsa každý instrument na čtyry hlasy spravený, pro jichžto libý zvuk ubohý doktor Faustus se domníval, že by v nebi u Pána Boha a ne v pekle u čerta byl«, Srv. Zíbrt: Jak se kdy v Cechách tancovalo 232, 240.