90	CYRILL	XXXVIII.

gen«, »Totentanz«, Hexameron (spolu s pěti jinými mistry), šestá etuda dle Paganiniho ; G r i e g ballada op. 24, S i n d i n g variace z es moll, Čajkovskij z Fdur, Saint-S a ~, n s variace pro 2 klavíry na thema od Beethovena, Richard S t r a u f3 -Don Quixote«, Max R e g e r variace pro orchestr na veselé thema od Hillera, na t h e-m a od Beethovena pro 2 klavíry, od Bacha pro klavír, D v o ř á k symfonické variace a klavírní z As a m. j.
R o n d o jest instrumentální forma, ve které skladatel proti výraznému, několikráte se vracejícímu motivu staví stále nové a nové myšlenky. Hlavní motiv se vrací zpravidla v téže tonině.
Rondo má ráz veselý a vyžaduje jemně pointonovaného přednesu. Vyskytuje se jednak jako samostatná skladba pod nejrůznějšími názvy (Scherzo, Capriccio, Motto perpetuo), jednak tvoří třetí nebo čtvrtou větu v symfonii, sonátě a v hudbě komorní.
Slovo » R o n d e 11 u s« vyskytuje se již ve XII. století; byla to skladba vokální, ve které probíhala hlavní melodie (cantusfirmus) všemi jednotlivými hlasy. V XV• a XVI. stol. byla to forma poloinstrumentální, při níž se opakuje po několika verších začátek básně, sonettu podobné.
Nejlepší ronda napsali: M o z a r t 3, nejznámější a moll; Beethoven 3 (Rondo ze zlosti nad ztraceným grošem op. 129); Mendelssohn, Rondo capriccioso op.14 a četné jiné skladby rondové formy pod různými názvy; Chopin napsal 3 ronda c moll, F dur a Es dur, W e b e r rondo Es dur a E dur, Schumann g moll, Pa g a n i n i: Zvonečkové rondo«, jež transskriboval Liszt pro klavír, D v o ř á k» Rondo pro klavír a cello« a m. j.
83. Sonáta.
V době, kdy počala se vyvíjeti samo-statná instrumentální hudba, značilo slovo »sonáta« (od slova »sonare« = zníti) instrumentální skladbu vůbec, podobně jako »toccata« byla názvem skladeb pro nástroje klávesové a kantáta pro skladby vokální. Slova »sonata« užívá po prvé Ondřej Gabrieli. Jeho sonáty pro 5 nástrojů se však bohužel nezachovaly. Za to jest několik sonát od jeho synovce Giovanni Gabrielia. Tyto skladby pro troje housle zůstaly 50 let směrodatnými pro formu sonáty.
Koncem století XVII. lze rozlišovati sonátu »d a c h i e s a« (kostelní, církevní) a sonátu »d a c a m e r a« (komorní). Tato byla

psána skoro výhradně pro nástroje smyčcové. Jakmile se počala vyvíjeti monodie, byl též počet hlasů ve skladbách instrumentálních ponenáhlu zmenšován, až konečně vznikly sonáty pro solové housle s průvodem »basso continuo«. První sonátu pro solové housle napsal Marin i z Brescie. Z houslových virtuosů, kteří nejvíce přispěli k vývoji sonátové formy, jsou nejslavnější: B a s s a n i . A. C o r e l l i, Vitali, Torelli a Vivaldi, pak česko-německý mistr Biber z Wartenberka.
Sonáty pro klavír psal Jan K u h n a u, Mattheson, Durante, Galuppi, Dom. S c a r 1 a t t i a č. j. Tyto práce však nemají s naší sonátovou formou nic společného. Zpravidla skládají se z jedné až čtyř částí různého pohybu. S c a r l a t t i na př psal sonáty jednověté, C o r e 11 i čtyřvěté (Adagio, Allegro, Adagio, Allegro).
Velice pěstována byla v XVII. a začátkem XVIII. stol. t. zv. triová sonáta (Corelli, Abaco, Hándel, Gluck, Stamitz). Jest to skladba pro dvoje housle, cello a basso continuo. který však jako čtvrtý hlas nebyl čítán.
Nová doba pro sonátu počíná S t a m i t z e m, jenž uvedl v sonátu jako čtvrtou větu menuett s kontrastujícím triem. Následuje ho H a y d n, jenž dal prvé větě, která je pro sonátovou formu zvláště charakteristickou, typickou formu (úvod, 2 themata, provedení, opakování, zakončení). B e e t h o v e n rozšířil formu sonáty, zvláště t. zv. »provedení« (op. 106. !) Menuett nahradil scherzem. V posledních svých sonatách (zejména A, As, c) a smyčcových kvartettách uchyluje se podstatně od pravidelné formy sonátové. Romantičtí skladatelé po něm formu tuto nerozšířili, napinili ji však novým, své-rázným obsahem.
Nejlepší sonáty napsal J. Š. Bach, (první psal houslové sonáty s vypracovaným partem klavírním); Hándel psal houslové sonáty; Filip Em. Bach sonáty pro znalce a milovníky (6 z nich upravil Biilow pro koncertní přednes) ; S t a m i t z pěstoval t. zv. triovou sonátu (sonáta pro dvoje housle, cello a basso continuo, který v-ak jako čtvrtý hlas nebyl čítán). H a y d n 44 sonát klavírních, Mozart 18 sonát dvouručních a 4 čtyřruční. Mozarí je tvůrcem čtyřruční sonáty. B e e t h o v e n 32 klavírních a 10 houslových, W e b e r 4 sonáty, nejznámější As-dur a C dur, z níž čtvrtou větu zpracoval Brahms a Čajkovskij pro levou ruku. S c h u b e r t napsal 11 sonát, z nichž poslední je nedokončená; S c h u-m a n 11 3 (fis, g a f moll), M e n d e 1 s-