XXXVIII.	CVRILL	89

»Ave verum«. V XIX. stol. pěstoval tuto formu Mendelssohn, Brahms, Grell, Kiel, Silcher, B. Klein a j.

80. Píseň.

Píseň vzniká spojením lyrické básně s hudbou, při čemž na místo slova mluveného nastupuje zpěv. Charakteristickým pro formu písňovou jest jednoduché periodické rozčlánkování. Písňová forma jest zbudována ze dvou motivů v seřazení a b a. Píseň beze slov jest označení pro kratší melodické, instrumentální skladby písňové formy. (Viz ot. 54.) Píseň jest bud sloková, aneboprokomponovaná. Skla-datel stokové písně píše 1{e každé sloce básně tutéž melodii, případně poněkud pozměněnou. Při písni prokomponované snaží se vystihnouti nejjemnější detaily nálady a opatřuje každou sloku novým rouchem hudebním. Píseň lidová jest vždy sloková. Píseň umělá jest bud sloková aneb pro-komponovaná. Doprovod tvoří od dob Schubertových podstatnou část písně umělé. (Viz ot. 49, 48, 50.)

81. Suita.

Suita, (suivre = následovati) jest jednou z nejstarších forem cyklických, t, j. vícevětých, a vznikla z hudebních produkcí městských pištců, kteří v XVI. a XVII. stol. přednášeli národní tance německé, španělské, francouzské a italské, kontrastující tempem a taktem, souvisící však toninou; takový sled nazýval se partií. Jméno a formu suity převzali v XVIII. stol. němečtí skladatelé klavírní, kteří své skladby z několika variací (air a doubles) sestavené taktéž nazývali partiemi. Tvůrcem této variační suity jest K. P e u r 1. Následovali ho Schein, Froberger, Muffat a jiní.
Housloví mistři C o r e 1 1 i, V i v a l d i a i. rozšířili znenáhla formu těchto jednoduchých tanečních kusů figurováním melodie. Jest zásluhou francouzských klavírních skladatelů, zejména Fr. C o u p e r i n a, L u 1-lya a Rameaua, že zdůraznili opět stránku rhytmickou. — V XVIII. stol- byly psány suity s předehrou, a to bud s francouzskou ouverturou aneb italskou »symfonií«. Takové suity s předehrou, které psal zejména Muffat a Kosenmiiller, byly zvány v Italii »sonata da camera« aneb »sonata di b a 11 e t t i«. Charakteristické části starších suit jsou: a 11 e m a n d e, courante, sarabande a gigue; mezi

ně byly vsunuty jako intermezza g a v o t t a, menuetto, passepied, bourée, air a doubly. — Suitu vyvrcholil B. H á n-d e 1 (16 suit) a J. S. Bach (anglické a francouzké suity). V druhé polovině XVIII. stol. ustoupila formě sonátové a byla vzkřísena teprve v XIX. stol. F r. L a c h n e-r em, jenž psal suity pro orchestr. Následovali Brahms, Dvořák, Grieg Čajkovský, Goldmark, Bizet (L' Arlésienne), R a f f a Max R e g e r (suita ve starém slohu pro klavír a housle
a suita pro orchestr) a mnozí jiní mistři menšího významu.

82. Variace a rondo.

Variace jest změna výrazného thematu, které musí však zůstati i v nejsmělejších kombinacích znatelným. Obyčejně pře-měňuje variace jen jednu složku v thematu, totiž takt, rhytmus, harmonii nebo melodii. Nejstarší variace, t. zvané »doubles«, omezily se na pouhou figuraci thematu, jak to patrno na př. ještě v H á n d l o-v ý c h 62 variacích z G dur a ve variacích kovářských z E dur.
Moderní variace vyvinula se teprve
u klassických mistrů a vyvrcholila Beethovenem.
Klassičtí mistři používají variační formy často ve svých sonátách, komorních a symfonických dílech. Beethoven ve svých variacích op. 34. první prolomil pravidlo, dle kterého má býti variace v téže tonině jako thema. Nejlepší variace napsal J. Š. B a c h, variace Goldbergské, Haydn z f a variace na rakouskou hymnu v císařském kvartettu, M o z a r t Pastorale variée, variace v sonátě z A a nádherné čtyřruční z G, B e e t h o‑
v e n op. 34, 35 na thema ze čtvrté věty »Eroiky«, 33 variací na valčík Diabelliho, 32 variací z c moll. Variační formy používá též v poslední větě III. a IX. symfonie, ve fantasii op. 80, ve smyčcovém kvartettu cis-moll, v sonátách op. 14. čís. 2, 26, 57, 109, 111, v triu B dur a j.; S c h u‑
b e r t má klavírní variace z B, ve smyčcovém kvartettu z d moll na thema »Smrt a dívka« a v klavírním kvintettu na píseň »Pstruh«; M e n d e I s s o h n napsal 3 variační díla, zejména >Variations serieuses op. 54.«; Chopin op. 2. a 12; Schumann: op. 1. »Abegg«, symfonické etudy a variace pro 2 klavíry ; Weber četné variace; Brahms variace na thema Haydnovo pro orchestr, na thema Hándela, Paganiniho, na vlastní a uherské pro klavír; L i s z t na thema Bachovo > Weinen, Kla-