88	CYRILL	XXXVIII.

B)	vokální.
smíšené.
A)	Formy instrumentální jsou:
Symfonie (ot. 85.), symfonická báseň (ot. 59.) koncert (ot. 84.), ouvertura (ot. 31.), sonáta pro jeden neb více nástrojů (duo, trio, kvartetto, kvintetto atd.) (ot. 88.), serenáda, kassace, divertimento (ot. 45.), suita, partita (ot. 81.), praeludium, fuga, toccata, ricercare (ot. 18. a 87.), kanon (ot. 15. ), tance valčík, mazurka, polonéza, polka, kvapík atd., starší formy taneční (ot. 81.}, variace, rondo (ot. 82.), etuda, skladby charakteristické (impromptu, moment musical (ot. 48.), píseň beze slov (ot. 55.), arabeska, humoreska, scherzo, ballada, fantasie a j.)
B)	Formy vokální jsou:
Chorální a polyfonní mše á capella (bez doprovodu), hymny, antifony, sekvence (ot. 4., 5., 6.,), organum, rondellus, ochettus, kantilena, conductus, discantus, falso bordone (ot. 10.), kanon (ot. 15.), motetto (ot. 80.), madrigal vilanella, frottola, strambotto (ot. 22.), píseň lidová, (ot. 80.)
C)	Formy smíšené jsou:
Mše s doprovodem nástrojů (ot. 35.), oratorium, pašije, kantáta (ot. 24.), anthem (ot. 39.), koncerti ecclesiastici (ot. 84•), opera (ot. 28•), arie (ot. 29.), arioso, recitativ (ot. 30.), melodram (ot. 38.), ballada romance, píseň umělá (ot. 80.).

78. M š e.
Mše jest část katolické liturgie, při níž děje se konsekrace nejsvětější Svátosti oltářní.
Při mši přednáší sbor následující zpěvy: Introitus, Kyrie, Gloria, Graduale, Credo, Offertorium, Sanctus, Benedictus, Agnus Dei, Communio. Částky stálé jsou: Kyrie, Gloria. Credo, Sanctus, Benedictus, Agnus Dei. Text ostatních částí řídí se dle církevních svátků i jest tedy měnlivý.
Mše slavnostní, » M i s s a s o l e m n i s,« jest mešní skladba pro sola, sbor a orchestr; m i s s a b r e v i s, mše protestantské církve, skládá se pouze z Kyrie a Gloria. Při mši sv. za zemřelé (»Missa de requiem«) počíná introit slovy » Requiem aeternam« ; Gloria a Credo se vynechává, po Graduale a traktu zpívá se sekvence »Dies irae«; též offertorium a Communio mají vždy týž text. (»Domine Jesu Christe« — »Lux aeterna«.)
S počátku byly mešní texty zpívány k melodiím chorálním. První čtyřhlasou mši napsal Guillaume de M chault

(1300-1372). Nizozemští mistři XV. a XVI. století používali řehořských melodií a lidových nápěvů jako kantus firmus k svým mešním skladbám. Mše byla pojmenována dle začátečních slov užitého chorálu neb lidové písně; na př. Missa »Gaudens gaudebo«, »Assumpta est Maria«, »Malheur me bat«, »J' ai deuil«, »L' homme armé,;, a Dieu quel mariage« atd. (Srov. ot. 14.) Reakce oproti umělůstkářství Nizozemců a r e f o r m a c í r k e v n í hudby počala v druhé polovici XVI. stol. (Viz ot. 16. a 19) V XVII. a XVIII. stol. vnikla operní hudba ve tvorbu církevní. (Viz ot. 35.) V druhé polovici XIX. stol. usiluje »Cecilský spolek pro země jazyka německého«, založený 1867 Wittem v Řezně, o reformu církevní hudby na základech, položených Palaestrinou a mistry římské školy. V tomto směru kráčí Stehle, Witt, Haberl, Haller, Molitor, Griesbacher, Ahle, Surzynski a m. j.
Největší skladatelé mší jsou Palestrina, Orlandus Lassus, Bach, Haydn, Mozart, Beethoven, Schubert, Schumann (Missa sacra op. 147.), Liszt, Bruckner, Fibich, Dvořák. Vynikající r e q u i e m napsal M o z a r t, Cherubini (c a d), Berlioz, Verdi, Liszt, Bruckner, Dvořák. Staršímistři čeští pěstovali skoro výhradně skladby církevní. i Viz ot. 70.) Vynikající skladatelé novější doby na tomto poli viz ot. 71.
79. Motetto.

Motettem nazýváme vícehlasou skladbu církevní bez instrumentálního doprovodu. Texty motett jsou biblické, zpravidla latinské; nalézáme však -- zejména v XVII. a XVIII. stol. —četná motetta i v řeči lidové. Když vznikla začátkem XVII. stol. monodie, byla psána též motetta s průvodem »basso continuo ano i pro jediný hlas (a voce sola) s nástroji. Jsou to však výjimky a sloh á capella zůstává pravidlem. Forma motetta řídí sa úpině textem. Jméno »m o t e t t u s« vyskytuje se již začátkem XIII. století. Ke kantu firmu v tenoru byly psány dva až tři hlasy, nikoli však nota proti notě, nýbrž ve volném pohybu. Franko Kolínský sděluje, že m. byla skladba tříhlasá s dvojím textem, jedním pro tenor a druhým pro alt a diskant. Motetto vyvrcholilo v dílech Nizozemců (Orlandus Lassus »Magnum opus musicum«, Isaak »Chorale Constantinum«), později v tvorbě J. Š. Bacha. Proslulé motetto Mozartovo jest