XXXVIII.	CYRILL	83

originelní methoda vyučovací, která formou skorem přátelského rozhovoru usnadňuje pochopení i nejtěžších problemů theoretických. Kolik set mladých duší probudil k hudebnímu cítění Nešvera jen ve svém znamenitém sboru chlapeckém, který svou qualitou a vnitřní ukázněností počítán je odborníky k nejlepším tělesům sborovým. Malí žáčci nedovedou ovšem v tom věku oceniti podstatu a vysoký stupeň jeho vyučovací methody, rozumějí však i při tom mistru tak dokonale, že po krátkém studiu vyhovují i nejtěžším požadavkům sborového zpěvu.*)
Umělecký význam Nešverův spočívá v prvé řadě v jeho tvorbě církevní. V tomto oboru vynikl Nešvera jako pravý reformátor a tvůrce moderní komposice církevní. Úpině oprávněně přiklonil se k názorům německých Cecilianistů, kteří vedením Frant. Witta, Habrla, Waltra, Kotha a jiných literárně i komposičně postavili se v odpor proti světskému rázu církevní hudby XVIII. století. Jejich hlavní požadavek vyzdvižení hloubky liturgického textu vedl skladatele samozřejmě k epoše Palestrinově. I Nešvera vyšel z Palestriny a Bacha. Jeho reforma záleží však hlavně v tom, že nespokojil se tradicionelní harmonickou prostředností tehdejších skladeb církevních, nýbrž hleděl dosáhnouti v nich v tom ohledu stejného stupně s vývojem hudby světské, a konečně, že stupňoval s velikým zdarem zmíněný již požadavek Cecilianistů až k mezi hudby, možno říci — církevně dramatické. Vážnost jeho názorů ovšem nikdy nepřipustila sebe menší známky theatrálnosti, Nešverova dramatičnost je cítěna a ne chtěna. Po stránce formální honosí se Nešverova mše působivou a znějící thematickou polyfonií, množstvím nových obratů harmonických a hlavně modulačních, charakteristickým, ostrým střídáním temp, (zvláště mistrná v tom ohledu jsou jeho »Creda«), účelným nanášením sborových barev všech odstínů. Doprovod varhanový řešený úpině neodvisle přesahuje někde v účinku i zvuk orchestrový. Vrcholy Nešverovy komposice mešní jsou: Missa in honorem sancti Eugenij, Theodori, Leoni a Missa jubil. Ke mším řadí se skutečně nespočetná motetta a zvláště populární Pašije.
Přechod nebo střed mezi Nešverovou komp. církevní a světskou tvoří oratorium »De profundis« a v tomto roce dokončené orat. »lob,. Pětidílné »De profundis« op. 49. z r. 1886 má značnou podobnost s Dvořákovým »Stabat mater« i vnější stylisací i vnitřní povahou. Je dílem hluboké piety, v němž každý tón mluví o pravdivosti autorova cítění bez sebe menší známky hledanosti. Mistrná práce thematická a kontrapunktická s jemně volenou instrumentací, nezvyklá melodická šíře podložená bohatou harmonií přinesla Nešverovy zvláště v kritikách anglických a německých nejlichotivějších slov uznání. Provozováno bylo v Olomouci, Brně, Prostějově, Plzni, Písku, r. 1901 ve Vídni, v Anglii r. 1893 v Rock Ferry a r. 1903 ve festivalu bridlingtonském a konečně v Praze. Osmidílné oratorium »Job« má býti dle zpráv autorových provedeno ještě letos po prvé olomoucltým »Zerotínem«.
Nešverova relativně četnější komposice světská zastoupena je všemi svými druhy, od písní, sborů, skladeb klavírních až k hudbě komorní a dílům orchestrálním. Křížkovského »národní tón« působil nepřímo sice, ale přece neklamně na Nešverova vokální komposici světskou. Nešverova lidovost neobjevuje se v tak jasně znatelných tazích, je to spíše kolorit český v širším slova smyslu. Jen ve svěží sbírce »Starosvětských písniček« použil pravého lidového tónu velmi šfastným způsobem. Z četných oblíbených skladeb sborových á capella přijata ku př. jeho »Moravěnka« moravským pěvectvem skorem za národní hymnu. K vokálním dílům řadí se také kantáta »Májová noc« pro sola, sbor a veliký orchestr, »Píseň o žních« vedle celé řady příležitostných, dosud netištěných skladeb.
Nešverův lyrismus uplatňuje se nejznatelněji v jeho skladbách klavírních. Schumannovská měkkost projevu, celkový snivý tón prostupuje všemi od droboučkých Schum. »Kinderalbum« nejpodobnějších »Oříšků« k »Valčíkům, mazurkám, Plumlovským motivům,
*) Malý obrázek : Každodenně po 4. hod. odpolední napiní se cvičební místnost olomoucké fundace 40 až 50 studentíky-pěvci. Archivář fundatista rozdá noty, mistr zasedá k harmoniu, po stručných ale přesných návodech fraseování, regulace dechu a zvláště pečlivé výslovnosti zavzní Kyrie. Bezvadnou intonaci drží starší zkušenější ročnílty. Práce jde rychle ku předu, hoši i mistr necítí únavy. Pojednou pře-ruší hru a odvádí stranou některého ze svých sousvěřenců, který mu ustrašeným pohledem, snad i vlhkýma očima stal se nápadným. Počne výslech, jehož thematem je pravidelně přiznání se studentíkovo k »nezaviněnému« poklesku v nějaké řečtině nebo fysice. Tvář mistrova, zprvu vážná a přísná, mění se však hned po dokončeném napomenutí ve známý dobrosrdečný výraz, měkká ruka pohladí tvář neštastného — příští den zcela jistě i v nejpilnější práci kráčí N. ke gymnasiu, by požádal p. professora o nové zkoušení.