82	CYRILL	XXXVIII.

Y
JOSEF NESVERA.
K SEDMDESÁTÝM NAROZENIMÁM. — NAPSAL METHOD DOLEŽIL.
ěžko je ctitelům Nešverovým uvěřiti číslicím 1842—1912. Skladatel v piné síle komposiční přestupuje do osmé desítky životní bez nejmenší známky únavy, v proudu práce, která mu dosud zůstala ideálem o vydobyla oprávněně jeho jménu trvalého posvěcení.
70 let života, z nichž piných padesát věnováno nepřetržité práci umělecké. V jakém zcela podřadném poměru stojí i toto úctyhodné výročí životní k jubileu půlstoleté práce! Nemožno si skutečně představiti ohromné quantum duševní námahy, věnované len konečnému cíli — dosažení nejčistší umělecké subjektivity — které Leží v padesáti letech umělcova vývoje. A jak hrozně nespravedlivo je činiti si představu o vnitřní ceně takového vývoje jen suchým výpočtem opusovým nebo citováním vnějšího úspěchu a přehlížeti právě to nejdůležitější, totiž vznik, průběh i dosažený vrchol duševního života umělcova, v němž často i zdánlivě podřadné složky vyžadují bedlivého ocenění svého místa a významu.
Není úkolem tohoto nepatrného článku stopovati právě naznačenou psychologii Nešverovy tvorby (snad vděčné té práce podejme se záhy ruka povolanější). Jen jedno měřítko láká k podrobnější úvaze, totiž poměr vnějších životních vlivů skladatelových k rázu jeho umění. Je známou thesí, že není možno děliti umělce od člověka, jinými slovy, že při kriteriu práce nesmí býti přehlédnuta celá řada podmínek vnějších, mezi nimiž vliv prostředí vystupuje nejnápadněji do popředí. Z malého nástinu Nešverova životopisu možno převzíti několik důkazů k tomu.
Nešvera narodil se 24. října 1842 v Praskolesích u Hořovic. Již v nejčasnějším mládí osvojil si vedením svého otce, známého varhaníka po celém kraji, prvé stupně techniky klavírní i varhanové. Určené povolání učitelské vedlo jej na krátký čas k studiu do Prahy, kdež současně byl žákem prof. Krejčího. Vrozená síla umění zvítězila však záhy u něj nad starostmi materielními, brzy vzdal se úřadu učitelského a přijal r. 1868 místo ředitele kůru v Berouně, 1878 v Hradci Králové, 1884 v Olomouci, kdež dosud působí.
Ne bez značného významu je zde právě ta okolnost, že život Nešvery rozdělen by1 až na malou část pražského studia mezi samá venkovská města. Na jedné straně byl snad uchráněn raffinovaného shonu velkoměstského, na druhé straně pocifoval však zcela jistě nedostatek kontaktu s uměleckou produkcí, která právě v Praze v mladších jeho letech nabývala Smetanovým působením vysokého stupně. Obé má však jedinou, a to dobrou výslednici v Nešverově tvorbě: Onu průzračnou, cizími vlivy nezkalenou intimitu jeho cítění, dosti brzké vypracování se jeho umělecké individuality a což hlavní: přímočarnost jeho vývoje bez závisti a bez všelikých choutek napodobovacích. Nedostatek velkoměstského prostředí nepřekážel tedy nikterak Nešverovi v jeho komposiční činnosti; přece však následky toho, ovšem jiného rázu, pocítil záhy a to dosti krutě. Nemaje privilegií ani jména člena pražské hudební společnosti odkázán byl s počátku k prová - dění svých děl jen na menší podia venkovská. Praha velikého současného skladatele neznala a nebýti vítězného úspěchu jeho »De profundis« ve festivalech anglických, snad by ani toto dílo Praha nepoznala. Cizina prohlásila nám Nešveru za předního »českého« umělce.
Stejně podstatný rys Nešverovy tvorby diktovalo samo jeho povolání. Jak z životopisu patrno, pracuje Nešvera již přes 50 let v oboru hudby církevní. Bylo by však nesprávným (bohužel často slýchaným) důsledkem tvrzení, že i ostatní jeho díla světská nesou se církevním duchem. Nešvera jako pravý umělec je pánem své nálady. Spíše by bylo možno akceptovati právě z jeho záliby v církevní hudbě onen vznešený klid, čistou hudebnost, vyhýbání se dráždivým effektům, po stránce technické vysoké umění polyfonní, což je význačnou charakteristikou Nešverových skladeb světských. Jeho heslo: »Hudbu pro hudbu« osvětluje tak mnohé, zvláště v polemické otázce absolutní ceny jeho dramatických děl.
O Nešverovi jako člověku a učiteli těžko psáti bez nápadného kupení superlativů. Vřelý lyrismus jeho skladeb odpovídá úpině měkkosti a citlivosti jeho povahy. Upřímná dobrosrdečnost získala mu již davy ctitelů, jeho žákům zůstane po léta v paměti jeho