72	CYRILL	XXXVIII.

doprovodu, který varhaníkovi při vytažení nékterého sólového rejstříku sestaví ihned skupinu nejvhodnějších rejstříků pro průvod.
Až téměř dodnes uhájil si system Hope-Jones svou prioritu v Anglii, kde téměř každý nový stroj se v tomto systemu buduje. Přes úspěchy, které docílil, nezůstal inženýr Hope v Anglii, nýbrž odebral se do Ameriky, kde již před tím vedle firmy Schmóle-Mols ještě firmy Jardine a syn, Roosevelt v New-Yorku a společnost Austin Organ Company v Hartfordu se stavbou elektrických varhan se zabývaly. V Americe postavil se inženýr Hope-Jones včelo společnosti pro stavbu elektrických varhan »Organ-Company Elmiran v New-Yorku a pokračoval ve svých pokusech, na základě kterých se mu po-dařilo dosáhnouti značného zdokonalení svého systemu. Zprávy o výsledku těchto pokusů, které došly do Evropy, znějí téměř neuvěřitelně, nebof dokázal dle nich inž. Hope-Jones zásobení i velikých varhan elektrických několika jen suchými články a šedesátinásobné repetice jednoho a téhož tónu za vteřinu.
Inženýr Hope-Jones nebyl však jediným technikem, který se zabýval použitím elektřiny ve vnitřní výstavbě varhan. Mohl bych uvésti celou řadu dalších, z nichž však zmíním se pouze o dvou nejvýznamnějších. Jest to inženýr Bedřich Drexler z Vídně, který již v r. 1886 společně s německou varhanářskou firmou »Bratři Braunerové« z Nového Města na Moravě postavil elektrické varhany v Starnavě, a opat benediktinského kláštera v Einsiedeln P. Columban. Kdežto inženýr Drexler zabýval se elektrickými varhanami z důvodů více obchodních, učinil tak opat Columban pouze ze zvláštní záliby a náležitého porozumění pro tento královský nástroj, který jako výborný varhaník znamenitě ovládal. Studovav přírodovědecký odbor na technice v Karlsruhe nabyl opat Columban značných vědomostí v elektrotechnice. Vědomostí těchto použil za součinnosti stavitele varhan K Weigleho z Echterdingen v r. 1897 k vytvoření vlastní soustavy elektropneumatických varhan. V soustavě této rekonstruovány byly staré varhany památného poutního kostela einsiedelnského, jež rozděleny jsou na 3 chórech a ovládají se z jediného místa.
Mezi tím co v poslední době nastala ve Francii jakási stagnace ve vývoji elektro-pneumatických varhan, zahajují říšsko-německé firmy vítězný postup na tomto poli. Když totiž přešel veliký závod pařížský Merklin a spol. do majetku pofrancouzštěného Němce 1. Gutschenrittera, byly novým majitelem stavěny elektrické varhany jen v nevyhnutelných případech. Podobně chovaly se i ostatní francouzské firmy. Tak na příklad firma Debierre docílila značných úspěchů při stavbě elektrických varhan, z nichž zejména vy-nikají varhany pro divadlo v Nantes, pro kostel Notre Dame tamtéž a pro kostely v Montevilliers a Coutances. Varhany tyto zkoušeny byly znamenitým varhaníkem Guilmantem a dostalo se jim od něho piného uznání. Podobně i versailleská firma E. a F. Abbey zabývala se s úspěchem stavbou elektropneumatických varhan, ale sahala k jich použití jen v případech, kde hrací stolek byl značně vzdálen od varhan. Největší pak firma francouzská Cavaillé-Coll chovala se poměrně skepticky k této soustavy varhan, věnujíc veškeru svou péči hlavně hudební stránce varhan, v kterémžto směru nemá soupeře. Zdá se, že Francouzové nerozhodli se používat vždy a za každou cenu této soustavy a proto nevěnují jí daleko tu péči, kterou obmýšlejí snahu po docílení ušlechtilých barev hlasových i u nejosti"•ejších rejstříků.
Za to německé firmy téměř šmahem zabývají se touto novou soustavou vnitřní konstrukce varhan. Není téměř jediné firmy německé, která by nepostavila aspoň jediné varhany v této soustavě. Včele však všech kráčí firma Walckerova z Ludwigsburku, která na poli elektrických varhan docílila největších úspěchů, postavíc v této soustavě největší dosud stroj o 100 znějících rejstřících v kostele sv. Reinolda v Dortmundu. K ní řadí se jmenovaná již firma Weigleova, firma R. Launer v Geře, firma »Gebriider Spáth« v Ennetach-Mengen, která postavila veliké varhany v klášteře Beuronu, a konečně firma Furtwángler a Hammer z Hannoveru, Voit a syn v Durlachu a Koulen a spol. z Oppenavy.
Tím vylíčil jsem historický vývin této zajímavé soustavy a zbývá mi, abych na-značil zásady, kterými se je dlužno říditi při budování elektropneumatických varhan a abych popsal některé z nejtypičtějších soustav.
Nejdůležitější součástkou elektropneumatických varhan jest tak zvaný elektrický přístroj kontaktový a elektrické relais neboli hrací přístroj Ostatní součástky, totiž zářízení ku vytvoření proudu a dráty ku jeho rozvodu nepadají na váhu a podmiňují zřízení varhan jen co se jich nákladů týče.