70	CVRILL	XXXVIII.

40m/sek. za '/e vteřiny, při délce 10'oom za '/4 vteřiny a přj 20'oom za '/, vteřiny, a na-stalo by tedy opozdění, které jen stěží dá se rozpoznati. Avšak odpory, které vznikají při proudění vzduchu v rourkách, jsou jak z následujícího patrno značně velikými a omezují znatelně rychlost ozevu.
Dle rovnice odvozené francouzským inženýrem A. Flamantem a dle zkoušek pro-vedených inženýrem téže národnosti M. Arsonem dá se stanoviti rychlost v rourkách
již s ohledem na odpory, způsobené třením, dle vzorce . a. v+b. v2 = PO	p r D
L	4E>
kde znamená v rychlost proudícího vzduchu, p'—po = 100přetlak, L délku rourky, D průměr téže a e měrnou váhu vzduchu.
Z tohoto vzorce jest patrno, že stlačený vzduch proudí tím pomaleji, čím delší
jest rourka a čím menší jest její průměr. Zvolíme-li st řetlak 100"';;,,, rourku o
prů-měru 10'";',z lze snadno ze vzorce toho stanoviti ; že při délce
d m x rourky 5*00m bude míti proudící v ní vzduch rychlost as 7 m za sekundu a že by jí tedy pro-běhl za 0'7 sek., při 10 m dlouhé
L	—	rource byla by rychlost as 5'00 m
— za sek., tak že by k proběhnutí téže potřeboval 2 sekund a při rource 20 m rychlost ca 3'3 m za sekundu, tedy k proběhnutí bylo by třeba as 6 sek. Násled‑
Obr. 4. Elektropneumatický kontakt třecí.	kem toho ozval by se tón při
5 m rource za 0'7 sek., při 10 m za 2 sekundy a při 20 m za 6 sekund po zmačknutí klávesu.
Toto značné opozdění při 20 m dalo by se změniti čtverým způsobem. Předně použitím rourek, které by byly uvnitř co nejvíce hladké, za druhé, které by měly větší průměr než 10 p,, za třetí zvětšením přetlaku a konečně tím, že by se celková délka rozdělila použitím na př. 3 relais na 4 stejné, 5.00m dlouhé díly. Při tomto rozdělení zmenšilo by se opozdění ze 6 sek. na 4X0'7= 2'8 sekundy.
Použití rourek s vnitřkem co nejvíce hladkým vyžadovalo by značného nákladu, nebof by se musily použiti zvlášf leštěné rourky kovové anebo skleněné, různě dle potřeby ohýbané. Dávati rourkám větší průměry vyžaduje zase větší spotřebu stlačeného vzduchu a tím i větší rozměry měchů. Podobně i zavedení většího tlaku vyžadovalo by zvláštního měchu, nebof pro vytvoření tónu bylo by možno použití vzduchu o zvětšeném přetlaku jen tehdy, když by se všechny rejstříky konstruovaly na vysoký tlak, což jest téměř vyloučeno. Rozdělení délky rourek na několik dílu a použití většího počtu relais stalo by se zařízení varhan velice složitým a drahým.
Při uvážení těchto okolností jest se diviti, že se se zavedením elektřiny do vnitřní konstrukce varhan tak dlouho otálelo, zvláště když se uváží, že ani ne celých 30 roků po smrti geniálního ředitele Tomášského kostela v Lipsku, nesmrtelného Šebestiana Bacha objeven byl pouhou náhodou galvanický proud, jemuž v moderních varhanách přidělena tak dáležitá role.
Plných téměř 70 let uplynulo od té doby, než učiněn byl první pokus použiti
elektřjny pro vnitřní konstrukci varhan. Bylo to v r. 1848, kdy v Londýně usedlý Fran‑
couz dr. Gauntlett po prvé vyslovil tuto myšlenku. Do r. 1851 propracoval myšlenku
tuto do té míry, že se mělo hráti na všechny varhany, tou dobou na světové výstavě
londýnské porůznu vystavené, z jediného místa. Bohužel nebyl tento jeho projekt vý‑
stavním výborem přijat, tak že se dr. Gauntlett omezil pouze na patentování svého vynálezu.
Myšlenka Gauntlettova upadla v Anglii na dlouho v zapomenutí a byla teprve
v r. 1863 znovuvzkříšena, když dal si John Wesley Goundry patentovati konstrukci
obdobnou. Oba tito vynálezci, z nichž zejména poslední vyznamenal se zavedením někte‑
rých nových, duchapině konstruovaných spojovacích rejstříků a svým energickým vystou‑
pením pro zavedení enharmonického systemu, použili při svých konstrukcích velice sil‑
ných elektromagnetů, kterými nazdvihovali přímo ventily, pouštějící vzduch k píšfalám.

*) Ve skutečnosti jsou tyto rozdíly menší, poněvadž vedle proudu působí též stlačený vzduch rázem, který postupuje mnohem rychleji. Rychlost rázu stanovena byla prof. Toeplerem na 299 m/sek.