XXXVIII.	CYRILL	67

Pravý převrat způsoben byl teprve v letech_.
padesátých anglickým varhanářem Barkerem, který jsa ve spojení s největší pařížskou firmou
pro stavbu varhan Cavaillé-Coll zavedl tak zva-	f` nou pneumatickou páku, při níž po prvé bylo
použito stlačeného vzduchu pro otevření píšfa-	j
lového ventilu a kterou položen byl základ ke	;á
konstrukci dnes téměř výhradně používané —	,
totiž k soustavě pneumatické.
Při této soustavě odpadají veškerá táhla,
úhelníky a válečky a na místo těchto nastupují	r
rourky kovové. Rourky tyto vedou se z hracího' stolku ku vzdušnici ve varhanách. Při pneuma-'
tické soustavě se vzduchem vpouštěným otevře se zmačknutím klávesu nepatrný ventilek ve
vzduchové skřínce hracího stolku. Otevřením to-	,i
hoto ventilku vpouští se stlačený vzduch do rourky	p
a touto do mníškového ventilu vzdušnice. Ventil	i
tento se nadzdvihne a vpustí stlačený vzduch
do píšfaly. Při soustavě se vzduchem vypouště‑
ným jest pochod opačný, totiž zmačknutím klá‑
vesu otevře se opět malý ventilek, kterým se	Obr. 1. Ventilátor s elektromotorem. vypouští stlačený vzduch z rourky a mníško‑
vého ventilu, jehož stisknutím otvírá se otvor pro vpouštění stlačeného vzduchu k píšfale.
Vynalezením soustavy pneumatické zdálo se, že jest dosažen ideá] vnitřní konstrukce varhanové a jest více než samozřejmým, že jednotlivé firmy závodily ve snaze vytvořiti vlastní konstrukcí, af již jednoho nebo druhého typu, anebo kombinací obou, při čemž používalo se za ventilky bud malých mníšků, půdorysu čtverhranného nebo kruhového, anebo membránek, vzduchotěsných to blánek, které se stlačeným vzduchem naplňovaly.
Zdánlivě byla úloha varhanářství rozřešena, nebof nejen že se docílilo rychlého ozevu tónu, umožňujícího trilky téměř klavírového charakteru, a že se usnadnila hra, ale podařilo se i sestrojiti celou řadu nových rejstříků spojovacích a kombinačních, které za dřívější konstrukce varhan byly téměř nemožnými.
Avšak jak za dřívějšího mechanického zařízení vyžadovala vnitřní mechanika značného místa ku přehlednému uspořádání, tak bylo třeba i při pneumatické soustavě hojnost místa ku rozvádění rourek, dále většího hracího stolku a poměrně velikých měchů. Vyžadují totiž varhany pneumatické veliké množství stlačeného vzduchu, as o 30°/„ větší než varhany starších soustav, nebof stlačený vzduch neslouží již jen k vytvoření tónu, nýbrž i k celému vnitřnímu pohonu. Tak se stávalo, že při větších varhanách pneumati(ckých, při nichž počet znějících rejstříků byl větší než 30-35, nestačila již lidská síla ku čerpání velikých měchů, nýbrž musilo se použiti síly motorické. A byla to v prvé řadě síla elektrická, která se pro své značné výhody k tomuto účelu použila.
Použití parního nebo jakéhokoliv jiného motoru bylo možným jen tehdy, když se měchy nalézaly v úpině oddělené místnosti, tak že hluk a zápach, jež téměř každý výbušný motor vyvozuje, neohrožoval hru na varhany. Poněvadž takových míst bývá v kostele málo a poněvadž umístění měchů ve zvláštní místnosti vyžaduje dlouhý přívodný kanál vzduchový ku varhanám, lze snadno vysvětliti, proč hned od počátku zavedení motorického pohonu měchů používalo se elektromotoru.
Nevyvozují totiž elektromotory žádný hluk, zaujímají velmi málo místa a nepotře-bují jako motory parní a vybušné ku své obsluze zvláštního zřízence. Konečně umožňují nejspolehlivější hru, nebof možno je spustiti ihned bez jakýchkoliv příprav, což při motorech jiných není. Musí býti při parním motoru delší dobu před započetím hry zatopeno a při motorech výbušných musí býti zase v zásobě dostatečné množství benzinu nebo jiných kapalin. Oproti tomu stačí, aby pouhým stisknutím knoflíku, na hracím stolku umístěném, uveden byl elektromotor v p ohyb. *)
') Toliko motory vodní mohou se co se klidného, nehlučivého chodu týče, s elektromotory srovnati. Zůstávají však v jistotě a nákladech udržovacích za těmito.