66	CYRILL	XXXVIII.
V	/	Y
ELEKTRIKA V MODERNI STAVBE VARHAN.
NAPSAL ING. EUSTACH MOLZER.
Qtavba varhan, zejména ve vnitřní konstrukci, jest důležitým odvětvím přesné mecha-,[J niky, ač do nedavné doby za toto považována nebyla, poněvadž vše se řídilo v ní
jen zkušenostmi. Tím často výsledky, jichž bylo dosaženo, nejen že vyžadovaly značných finančních obětí za nesčetné zkoušky, ale neuspokojily ani konstrukteura, ani objednavatele. Vše dá se snadno vysvětliti. Hledělo se totiž na stavitelství varhan jako na řemeslo více rázu uměleckého, kde v prvé řadě hrála hlavní úlohu stránka čistě hudební, jež vyžadovala, aby jednotlivé rejstříky byly co nejsprávněji intonovány a aby vystižen byl jich pravý charakter. Ovšem zůstává i dnes tento důležitý požadavek v platnosti a podmínky, které se v tomto směru na varhanáře kladou, jsou čím dále přísnějšími.
Avšak současně s těmito uplatňují se i přísné požadavky, které se kladou na vnitřní konstrukci varhan, n,s ono mechanické zařízení, jež způsobuje, že stisknutím klávesu ozve se píšfala.
Závísí totiž od tohoto zařízení rychlost, jistota ozevu a celé hry vůbec. Jest tedy stavitelství varhan složeno ze dvou odvětví, z nichž prvé jest rázu více uměleckého, při němž záleží na sluchu, na nadání a smyslu pro charakteristiku hlasovou, druhé pak za dnešních poměrů, kdy pokroky dosažené v moderní technice získávají si přístupu do všech odvětví lidského snažení, stává se významným oddílem přesné mechaniky, k jehož ovládání nestačí již jen zkušenosti, nýbrž jest nevyhnutelným i značný podklad theoretický, získaný studiem akustiky, dynamiky, aerodynamiky a elektrotechniky.
A zejména toto poslední odvětví počíná v poslední době nabývati značného vlivu na konstrukci varhan. Jaká úloha připadá již dnes elektřině ve stavitelství varhan a co možno od ní očekávati v budoucnosti pro zvelebení tohoto v pravdě královského nástroje, jest vlastně předmětem tohoto po-jednání.
Až téměř do osmdesátých let používalo se ve stavitelství varhan tak zvaného mechanického zařízení, m e c h a n i c k é t r a k t u r V. Toto zařízení sestávalo z tenkých, dřevěných táhel (abstrakty), které vedly od klávesů k ventilu, uzavírajícímu přístup stlačeného vzduchu — větru — ze vzdušnice ku píšfale. Táhla tato, lak snadno dá se vysvětliti, nemohla býti vedena v přímém směru od klávesů ku zmíněnému ventilu, nýbrž musila se lomiti obyčejně nejméně dvakráte v pravém úhlu pomocí dvojramenných pák, zvaných úhelníků. Vedle úhelníků používalo se i válečků, jednalo-li se přenášeti pohyb z jedné roviny do roviny druhé. Při přesném spravování ukázalo se toto zařízení spolehlivým, pokud nebylo vystaveno různým vlivům temperatury. Jakmile táhla a úhelníky navlhly a nabotnaly, hřídelky, kol nichž se úhelníky a válečky otáčely, zrezavěly, byla hra značně stěžována, k čemuž družilo se ještě samovolné ozývání tónů, způsobené prodlužováním anebo zkracováním tahel následkem změny teploty.
Při upotřebení většího počtu rejstříků stávala se hra tak namáhavou, že rychlejší pasáže mohl hráti jen onen varhaník, který měl dostatečnou sílu v rukách a jehož hra pak nabývala rázu, který výborně vyjádřen jest staroněmeckým výrazem »orgelschlagen« a latinským »organa pulsare«.
Ze tyto značné nepříjemnosti snažili se varhanáři nejrůznějším způsobem odstraniti, jest více než samozřejmo. Hledělo se v prvé řadě zabrániti nabotnávání a sesýchání úhelníků, že prováděly se ze železa, zinku a mosaze a že ložiska, v nichž se otáčely otočné čepy těchto úhelníků, se vykládala kůží. Hlavní závada zůstávala však neodstraněna i při těchto úpravách, že zmačknutím klávesu se zvedal při vzdušnici zásuvkové ventil, propoustějící tolik vzduchu, aby stačil zásobiti píšfaly zmačknutého tónu ve všech vytažených rejstřících. Při vzdušnici soustavy kuželkové pak musilo se zmačlnutím jednoho klávesu zdvihnonti tolik ventilů, kolik rejstříků varhany v tom kterém manuálu obsahovaly. V obou případech tedy zmačknutím klávesu bylo nutno nazdvihnouti poměrně dosti velkou váhu jediného sic, ale za to velikého ventilu při soustavě zásuvkové, a celé řady menších ventilů při soustavě kuželkové. Tím hra stávala se tvrdou a namáhavou. Odstranění této závady snažili se _varhanáři dosíci při soustavě zásuvkové tím způsobem, že ventil zejrnéna v hlubokých oktávách skládal se ze dvou částí, z nichž nejprve otevřela se menší a teprve po vyrovnání tlaku vzduchu část větší.