54	CYRILL	XXXVIII•

Všeobecné oblibě, které těšila se u lidu instrumentální hudba ve chrámech, ustoupily ponenáhlu všecky snahy udržeti řehořský zpěv při bohoslužbách. Tomuto proudu podlehl i praemonstrátský řád, chorální zpěv dosud uplatňující. Brzy po smrti Questenberkově setkáváme se již s ustanoveními, které figurální hudbu na kůr připouštějí. Tak usneseno bylo při provinciální kapitule řádové v Drkolně r. 1644, »aby toliko o větších slavnostech, svátcích a nedělích velká mše sv. slavena býti mohla od bratří se zpěvem figurálním a též i s hudebními nástroji, avšak tím způsobem, aby bratří, figurální hudby neznalí, mezi mší zůstali na svých sedadlech a následující pak kázání vyslechli zbožně ve svých sedadlech všichni, i hudebníci. Hudební pak nástroje, abych jich zneužito býti nemohlo, nechf stále zůstanou v kostele, anebo dle nařízení opata nechť uloženy jsou v uzamčené místnosti«. Toto usnesení provinciální kapituly omezil však generál řádu Michael Colbert r. 1677 v tom smyslu, že zmíněný zpěv s hudbou má býti opomíjen v nedělích ádventních a v době od něděle Devítník až do Hodu B. velikonočního, poněvadž hudba v době lkání jest jako nevhodné povídání (musica in Tuctu sit importuna narratio).
Tak otvírány byly ponenáhlu dveře figurální hudbě nástrojové na kůrech chrámových dokořán. A když v druhé polovici XVII. stol. počal se se zálibou pěstovati v Praze lehký zpěv operní, dral se vliv této hudby i do hudby posvátné. Nikterak pak nepře-kvapí nás, shledáme-li se v hudbě posvátné s takovými výstřednostmi, jaké zaznamenat nám ve svých pamětech konsistorní kursor Ondřej Vogt.") »31. března 1729. Letošní v e 1 k o p á t e č n í (!) procesí vedl u Jesuitů farář od sv. Martina pan Budín, po kterémž u sv. Jiljí provozována byla p a š i j o v á o p e r a (Passions-Opera), dvě a půl hodiny trvající, od nejvirtuosnějších hudebníků. — 19 října téhož roku při oslavě prohlášeni Jana Nepomuckého za svatého provedli hudebníci ze tří pražských měst ke cti sv.. Jana ve chrámu Páně na hradě při mši sv. zpívané světícím biskupem velikolepou hudbu s d v a n á c t i chóry bubnů. — 11. září 1746 posvěcena byla světícím biskupem Chřepickým odpoledne u Voršilek na Novém městě nově postavená socha sv. Jana, a po té provedena byla u ní m u s i k á 1 n í litanie a pinohlasý k o n c e r t. — 26. prosince následujícího roku provozovali ve Vlašské kapli p a n t o m i s t é neboli členové opery zvláštní hudbu přes dvě tiché mše sv. — 7. listopadu 1749 uspořádali členové opery a herci (O p e r i s t e n u n d C o m m e d i a n t e n!) u sv. Havla slavné » Requiem«, zčásti provozujíce sami hudbu vedle 50 tichých mší sv., při 24 svících na hlavním oltáři hoří-cích. Na divadelní ceduli (Commoedi-Zettel) o svátku Dušiček slibovali sice, že všecky peníze, které se sejdou, dají na bohoslužby za zemřelé, ale poněvadž skoro nikdo tam nepřišel, vyšel z toho tichý, němý a zasmušilý akt, jehož dohra dobře by nadepsána býti mohla: » Requiescat !«
Přirozeně znechutily se takovéto výstřelky v posvátné hudbě i laikům, a důsledně pomýšleno na návrat k vážnější hudbě chorální. Opravdovější obrat nenastal ovšem hned, ale snad jiná poznámka Vogtova, že 4. prosince r. 1749 postavena byla v chrámě sv. -Mikuláše na Malé straně socha sv. Benedikta a sv. Řehoře »p r o p t e r c a n t u m g r e g o r i a n u m«, byla přec jen jitřenkou obrody zpěvu řehořského a vážnějšího pojimání posvátné hudby, třebaže i instrumentální, ve chrámech katolických.
age
REPETITORIUM DEJIN HUDBY.

EMIL BEZECNÝ. (POhRAČOVÁNí.)
72. Němečtí skladatelé v Čecb.ách doby starší a novější.

Nejstarší památkou německé hudby v Čechách jsou písně minnesingra M ii l i c h a z Prahy. Žil ve XIV. stol.
V XVI. a XVII. stol. vynikl:
Kryštof Demantius, nar. 1567vLi‑
2') Strahovská knihovna, D 3 1113.

berci, zemřel 1643 ve Freiberku. Napsal velikou řadu skladeb církevních, německých písní, tanečních kusů, threnodie (zpěvy pohřební) a proslul svým »T e D e u m« a německými pašijemi podle sepsání sv. Jana. (Viz ot. 35!)
Z dalších zmínky zasluhují:
Š e b. K n k p f e r, nar. v Aši, výborný