XXXVIII.	CYRILL	53

plodí, nepřecházela!« - Ač není mne tajno, že knížata tohoto světa ji pěstují, my přec, k jinému údělu jsouce povoláni, jinou cestou se ubíráme.«
Ale také Questenberkovo zakročerií minulo se cílem. Tepelští nejen že ho neuposlechli, ale podali naň stížnost ku generálovi řádu, že ruší udělené jim koncesse. Meškaje již po vypuknutí povstání českého ve vyhnanství v klášteře Windberku v Bavořích, odpovídá Questenberk 26. března 1620 na žaloby Teplských generálovi: »Pokud hudby se týče, je to veskrze obmyslné, myslí-li oni, že by hudby používáno býti mělo k vůli panstvu, které, jak oni praví, v četném počtu u nich se schází. Selský lid a lidé nejnižšího řádu to jsou, kteří chrám zbožně navštěvují, kdežto z urozených pánů sotva kdo po celý rok do něho se podívá, nebot všichni šlechtici v okolí pohříženi jsou v kacířství. A kdyby třeba i návštěvami králův k tomu nutkáni byli, přec vážné obřady řehole naší vznešenější jsou, a zpěv chorální přednost má před jakýmkoli prázdným koncertováním. Pravdu píši ! Za nynějšího míru přemnozí šlechtici ode dvora u mne se scházejí, ne však, aby bavili se hudbou, které přístúp na kůr bráním, nýbrž aby skromnost, vážnost a zbožnost řeholníků s pochvalou posoudili. Při hříších vyhledáváme omluvy a toužíme po dovolení, aby hudba k povinnostem kůru se připojiti mohla, abychom li tak častěji též v přítomnosti hostů obého pohlaví u stolu, s malou ovšem vážností, snad pěstovali. Ale víc už se nešířím! Divím se, že někdo může schvalovati, aby řeholníci, služebníci Kristovi, hudební nástroje všemožného druhu do kůru přinášeli.«")
Kdežto v řádě praemonstrátském, jak vidno, chorální zpěv se vším úsilím byl udržován, nepřestal řád jesuitský, věren svému směru, pěstovati při bohoslužbách zpěv víeehlasý a hudbu instrumentální. V druhém »Denníku« kolleje u sv. Klimenta setkáváme se stále s doklady o tom. Ku dri 3. března 1608 čteme na př.: »Dnes ukončena čtyřicetihodinná pobožnost o páté hodině, k níž o čtvrté hodině vyšla všecka naše mládež ze škol, a po litaniích, kdy celá hodina vypiněna byla různými m o t e t t y, zpívalo se naposledy »Pange lingua«, a mezi tím když rozsvěceny byly k ostatním již hořícím ještě dvě svíce, vyšel kněz v superpellicí a vzav do rukou Nejsv. Svátost, zanotoval »Verbum caro«, a kůr pokračoval podobně »Tantum ergo« a »Genitori genitoque«, a když se zpívá: Nsit et benedictio«, dává se požehnání, po němž Nejsvětější Svátost ukládá se z monstrance do ciboře, a všichni se rozcházejí.«'')
Zajímavý je též popis, jak slaveno »Boží Tělo v té době, 10. června 1610. Z obšírného popisu příprav k celé slavnosti a jmen vznešených hostí císařského dvora vyjímáme jen stat, kde zmínka o hudbě. »Vyšlo se nejprve velkou branou u sv. Salvatora, a procesí zahnulo k zadní bráně špitálu, kde u nárožního domu p. doktora Jana Lobera vystavěn byl vkusný oltář, a tam bylo prvé zastavení. Vycházející a vstupující přednášeňe básn í vítala hudba jak vokální, tak i instrumentální, jak vojenská, tak i posvátná.") Druhé zastavení bylo u domu pána z Říčan, který leží na odděleném ostrůvku proti »domu chudých«. Tam přednášeny byly české básně. Třetí zastavení bylo před konviktem, u nárožního domu p. Martina Schola (Schol.), radního malostranského, kde předneseny byly německé verše, a tu z výstupku (pergula), jenž je mezi našemi věžičkami, provozována byla znamenitě vojenská hudba. Konečně poslední zastavení bylo u paty mostu,
u jakéhosi krámu, kde latinská báseň blahoslavené paměti našeho Otce-mučedníka Edmunda (Campiana) přednesena byla chlapcem, jenž srdce své, které dalo se rozvírati, majíc uvnitř jméno »Jesus«, Kristu Pánu v oběti podával. Odtud šlo se zpět do chrámu a po hudbě vokální, instrumentální a varhan, které podivuhodně s vojenskými trubkami
v přestávkách se mísily,''') ukončilo slavnost požehnání pontifikantovo slovy : »Salvum fac populum tuum Domine« třikráte opakovanými a naposledy žehnání lidu apoštolským nuntiem. «
Po té čteme ještě zápis na oktáv Božího Těla: »Z domu chudých« odešli mnozí hudebníci do »Králova dvora«,"°)kde bylo slavné procesí. Toho zúčastnilo se též sedm našich bratří. Jiní hudebníci na nástroje hráli, pozváni byvše od p. probošta metropolitního v jeho kapli, která stojí na hřbitově Božího Těla a Bolestné P. Marie.«

) Acta visifationum, str. 831.
»Diarium Soc. lesu,« D C 1I1 16, str. 48. »Egredientes et progredientes Musica tum sacra recipiebat.«
'A) »Musica vocali, instrumentali et Organis intervallo.«
20) K sv. Vojtěchu u Prašné brány.

vocalis, tum instrumentalis, tum castrensis, tum mirifice cum tubis castrensibus concinnentibus ex