50	CVRILL	XXXVIII.

KDY A JAK SE ŠíRILA V ČECHÁCN INSTRUMENTÁLNÍ v i	v HUDBA PRI CIRKEVNICH BOHOSLUZBACH ?

PODÁVÁ CVRILL A. STRAKA, BIBLIOTHEKÁŘ NA STRAHOVĚ.
j
 e dosud rozšířeno mínění, že instrumentální hudba zaváděna byla do chrámu katolických teprve v době pobělohorské. Píše na př. J. Srb-Debrnov v »D ě j i n á c h h u d b y v Č e c h á c h a n a M o r a v ě« :') » K doprovázení zpěvý církevních počalo se za dob těch (t. j. po bitvě bělohorské) užívati rúzných nástroje hudebních, jakož vúbec nabývala hudba instrumentální vrchu nad hudbou vokální a zavedena i ve chrámech při obřadech náboženských, čímž staré zpěvy vokální vždy více přicházely v zapomenutí, ustupujíce lichým výtvorúnt novějším.« Mínění toto přejímáno je i v jiná pojednání o dějinách církevní httdby v Čechách, ale následující řádky ukáží, že úsudek ten nebyl správný.
Jisto je, že hudba instrumentální nezaznívala ještě v polovici XVI. stol. ve chrámech našich. Vždyf tou dobou šířil se u nás vlivem školy nizozemské a vlašské teprve zpěv vícehlasý, mensurální Vybízí-li tehdy tridentský sněm církevní (1545-1563), aby do chrámu znovu zaváděn by1 zpěv gregoriánský, netýkala se výtka tato hudby instrumentální, nýbrž jen mensurální httdby, zpěvu harmonického a vícehlasých mší. Ale volání sněmu tridentského ztistává v Čechách bez ohlasu, a to tím spíše, když většina domácího obyvatelstva, jsouc jiného vyznání náboženského, necítí se býti povinována poslouchati rozkazu sněmu církevního, a tím více, když za vlády uměnímilovného císaře Rudolfa II, hrnou se do Prahy zástupy umělcu a hudebníku vlašsl<ých s hudbou překypující ohnivostí, rozmarem a veselostí, vlašské krvi vlastní. Setkáváme se tu na př. se jmény: Lamberti de Sayve, Giovanni de Castro, Camillo Zannotti, Alessandro Horologio a j. Byli to sice kapelníci císařské kapely na hradě pražském, tedy osoby povolané v prvé řadě ku provozování hudby světské při hostinách a slavnostech dvorských, ale púsobení jich a jejich sboru nezastalo bez v!ivu na zpěv církevní při bohoslužbách. Hudební nástroje loudily se na kúr chrámový s takovým úsilím, že v několika málo letech instrumentální hudba jako doprovod zpěvu vícehlasého úpině zatlačila řehořský zpěv do pozadí. liž v letech devadesátých na sklonku XVI. století nacházíme aspoň v Praze situaci takovou, že instrumentální hudba s oblibou pěstuje se na kúrech chrámových.
Z řádu církevních byli to hlavně Jesuité, kteří lahodícímu souzvuku zpěvu s nástroji otvírali rádi brány do svých chrámu a kollejí. Příčiny této náklonnosti k novému směru »církevní« hudby byly hlavně dvě. Jednak ta, že řád jesuitský v Praze čítal dosti členú rodilých Vlachit, kteří s rodáky u císařské kapely nebo u jiných sboru šlechtických udržovali čilé styky, jednak ona, že podnikavý řád missionářskG se vším úsilím snažil se napiniti chrámy lidem, který tou dobou již silně vyhýbal se kostelúm. Aspoň opat strahovský Jan Lohel těší se nejednou, že chrám jeho, dříve liduprázdný, dík podpoře cís. Rudolfa, počíná se piniti zbožným lidem, zvláště pak příslušníky dvorských a šlechtických kruhu.
Zachovalo se nám sice jen málo zpráv z té doby o pěstění instrumentální hudby ve chrámech, ale i ty dokazují, že nový směr v církevní hudbě ovládl bohoslužebné úkony téměř úpině. Některé doklady uvésti múžeme z »Diarií« (»Denníky«) jesuitské kolleje tt sv. Klimenta v Praze, která dostala se v XVIII. stol. do knihovny strahovské. Úkolem pisatele- denníku bylo ovšem v prvé řadě zaznamenávati zprávy o missionářské činnosti řádové, proto zmínky o slavnostech s hudbou přicházejí jen namátkou. Tak ku dni 9. března 1586 čteme latinský záznam?): »Komoří sv. Otce navštívil kollej a konvikt.") V kolleji uvítán byl vybranou řečí, v konviktě pak krátkým dialogem. Přišli také někteří z »domu chudých«') a ti též uvítali ho s y m f o n i c k o u hudbou a básní.< »Prvního července r. 1590 vypravena byla hra (comoedia) o blahoslavené Maří Magda-leně, k níž tak veliký byl nával lidu, že, ač namačkán byl, stěží pojmouti jej mohlo
V Praze, nákl. Matice české, 1891. str. 50.
2)	»Diarium Collegii Soc. lesu Pragae ad S. Clemenfem ab A. 1586-1600, sign. D C I11 21‑
3)	Ustav pro výchovu šlechtických a bohatých synku.	-
4)	NDomus pauperum,< později seminář sv. Václava, kde vydržováni byli chudí studenti kolleje.