40	CYRILL	XXXVIII.

Dvořákův význam spočívá v prvé řadě na poli absolutní, — komorní asymf o n i c k é— hudby. Jeho svérázné skladby, v nichž přidržuje se klassických forem z dru - hého období tvorby Beethovenovy a Brahmsovy, jsou provanuty národním duchem slovanským. Způsob jeho tvoření podgbá se velice tvorbě Schubertově. Místo adagia píše častěji dumku, místo scherza furiant (tak v symfonii z D a v klavírním quintettu A). Dvořák napsal 7 s y !n f o n i í: d, Es, D, d, F, G, e (»Z Nového světa«), »S y m f onické v ariace«, »Českou suitu« pro malý orchestr, »S e r e n á d u« smyčcovou a dechovou, jež důstojně řadí se k serenádám Mozartovým, »Slovanské r h a p - sodie« a »Legendy«, klavírní konc e r t z g, houslový z a a c e 11 o v ý (nejcennější) z h, 8 smyčcových kvartett (a, d, Es, C, E, F, As, Es) smyčcový se x‑
t e t t, 2 smyčcová kvintetta, 3 klavírní tria (B, g, f), klavírní kvintett A, 2 klavírní kvartetta (vyniká op. 87 Es), houslová sonáta, »Dumky« pro klavír, housle a cello, »Maličkosti« pro harmonium, dvoje housle a cello a velký počet děl klavírních. Variace As dur, » Dumka«, Legendy (pro čtyry ruce), »Poetické nálady«, »Humoresky< atd.
Světové slávy získal též svými velkými pracemi pro s b o r , s o l a a o r ch e s t r. K nim náleží Žalm 149, Slavná mše z D, velikolepé >Requiem«, »Te Deum«, »Stabat mater«, kantáta = Svatební košile«, oratorium »Svatá Ludmila«. Menší význam majíjehosymfonické básně(»Vodník«, »Polednice«, »Zlatý kolovrat«, »Holoubek«, a »Píseň bohatýrská«, a opery (Alfred, Král a uhlíř, Vanda, Tvrdé palice, Šelma sedlák, Dimitrij, Jakobín, Čert a Káča, Rusalka, Armida). Též v p í s n i vytvořil díla citově hluboká a vzácné invence; op. 2, 3, 6, 73 (v národním tónu), op. 55 (cikánské melodie) 83, (písně milostné) op. 99 (písně biblické).
Z d e n ě k F i b i c h narodil se 21. pros. v Šebořicích u Čáslavě, byl žákem Kolešovského, studoval později na lipské konservatoři u Moschelesa hru klavírní a theorii
u B. Richtra, strávil rok v Paříži a vzdělával se ještě půldruhého roku u Č. Lachnera v Mannheimu. R 1871 přesídlil do Prahy, 1875—78 byl druhým kapelníkem prozatímního divadla, 1878—81 kapelníkem ruského kostela, od roku 1899 operním dramaturgem Nár. divadla. Zemřel v piné mužné síle 15. října 1900 v Praze. Hlavní význam Fibichův jest na poli h u d e b n í h o dramatu a melodramatu. Jeho díla
v tomto směru jsou: »Bukovin« 1870, »Blaník«

1877, »Nevěsta Messinská« 1883, »Bouře« 1894, =Hedy« 1895, »Sárka« 1898, »Pád Arkuna« (zpěvohra s předehrou »Helga«
a 3 jednáních, »Dargun«) 1898. Ještě v »Blaníku« Fibich používá uzavřených forem starší opery, v »Messinské nevěstě (prov. 1885) však již kráčí úpině ve šlepějích Wagnerova hudebního dramatu ; obecenstvo, tvorby tohoto mistra neznalé, »N. M.« s počátku nepochopilo a odmítlo. V dalších dílech dopracoval se již mistr svého vlastního slohu, jenž zajisté dojde úpiného porozumění jako došel sloh Smetanův.
V m e 1 o d r a m a t u, kde pokračuje ve směru zahájeném Jiřím Bendou a pěstovaném Schumannem, Lisztem (»Leonora«) atd. vytvořil celou řadu stěžejných děl (»Štědrýden »Pomsta květin«, »Věčnost«, »Královna Emma«, »Vodník«), zejména však realisoval O. Hostinského ideu č e s k é h o melodramatu v trilogii »Hippodamie« (část I. »Námluvy Pelopovy«, II. »Smír Tantalův«, III. »Smrt Hippodamie«) na text Vrchlického.
Dále napsal tři s y m f o n i e T, Es, e), ouvertury (»Pražský žid«, »Noc na Karlštejně«, »Veseloherní«) s y m f o n i c k é
b á s n ě(»Othello«, »Záboj, Slavoj a Luděk«, •Toman a lesní panna«, »Bouře«, »Vesna«, »V podvečer«), řadu písní, d ě 1 komorních a klavírních (»Z hor«, »Nálady«, dojmy a upomínky,« »Malířské studie«, »Maličkosti« a řadu skladeb příležitostných).
Vedle těchto velikých mistrů vynikli na poli operním následující skladatelé:
J. R i c h. R o z k o š n ý, nar. 1833 v Praze. Napsal opery »Mikuláš , »Svatojanské proudy«, »Záviš z Falkenštejna »Popelka«, »Stoja«, »Cerné jezero«. Dále vytvořil řadu skladeb klavírních, sborů a písní v tónu národním.
K a r e 1 B e n d 1, nar. v Praze 1838, zemř. tamtéž 1897. Napsal opery: »Lejla«, »Břetislav«, »Starý ženich«, »Indická princezna«, Černohorci«, »Karel Škréta«, »Dítě tábora«, »Gina -, balet »Česká svatba«. Velikých zásluh o rozvoj hudebního života — zejména na venkově — získal si svými četnými národním duchem provanutými sbory, které tvořily v letech šedesátých a sedmde sátých vedle prací Smetanových v podstatě repertoir četných zpěváckých spolků po českém venkově. (»Svoji k svému«, »Obžinky«, »Pomlázka«, »Skočná«, »Zlatá hodinka« , osm sousedských »Z českého jihu«.) Největší jeho dílo jest chorická ballada pro sóla, sbor a orchestr »Švanda dudák«. Pro orchestr napsal: »Slavnostní předehru«