o-atd.
s nímž seznamuje nás úvodní Andante = (v B-dur) ve vrchním hlase; přichází p r v á variace (con moto) : thema je v pravé ruce; pedál je jednoduchým kontrapunktem thematu (je v staccatu, v živém rhytmu); v konci mění se B-dur v Ges-dur a setkáváme se s variací druhou: thema v hlasu středním, pravá ruka je kontrapunktuje (rhytmus ž i v ě j š í než v prvé variaci — trioly) ; celá variace psána jen ve třech hlasech; v konci přechází tato variace v mohutné piú mosso, kde thema je opět v pravé ruce (vesměs v oktávách). Pak Ges-dur změní se v B-dur a ob-jeví se náhle „Piú Allegro”. Pravá i levá ruka proletí smělou figurací a připraví tak kontrapunktovaný průvod levé ruky při variaci třetí, kde thema hraje ruka pravá; rhytmus kontrapunktu v levé ruce je velmi rychlý ; skladatel z osmiček průvodu prvé variace přešel k triolám druhé a zde až k šestnáctkám; síla projevu roste, vyvrcholí v mohutném akkordu (corona), po němž následuje několik jen čtvrtí ,Modcrata", pak hned pí•ejde se na „Allegro molto”, po jehož čtyřech taktech beze vší přípravy navázán je na tuto část poslední oddíl sonáty:
C) Fuga.

Tato fuga je nejskvělejší částí díla. Interessantním je závěr její: tu v pravé ruce je thema, v levé contrathema, v pedálu pak zase thema, jenže augmentované.
Sonáta je prvé dílo Steckerovo. Typické značky následujících má však již v sobě: je to převážně p o l y f o n n í s t y 1, kterým jeví se nám každá skladba Steckerova tak hutnou; je to dále melodika v obsahu svém vší všednosti se štítící („sonáta" má vážnou melodiku vesměs, proto vřazení její do pro-gramu není nepřípadným). Tato sonáta hoví úpině charakteru nástroje; nehledá úspěchu v bizarnostech, nýbrž v nádheře zvuku. V literatuře, Rheinbergrovy sonáty jsou jí nejbližšími. Mnohé převyšuje svým téměř výhradně polyfonickým založením.
2. Motetta.
a) Ave m a r i s s t e l l a (rukopis).
Ave maris stella,	Zdrávas hvězdo mořská,
Dei mater alma	Matko Boží štědrá,
Atque semper virgo	zůstalas vždy pannou,
Felix coeli porta.	šfastná nebes bráno.
Virgo singularis,	Panno nejvzácnější,
inter omnes mitis,	nade všechny tichá,
nos culpis solutos	zbav nás viny, učiň,
mites fac et castos.	tiché nás a čisté!
Vitam praesta puram,	Nevinný dej život,

iter para tutum,
ut videntes jesunr, semper collaetemur.
Sit laus Deo Patri, summo Christo decus, Spiritui sancto,
tribus honor unus. Amen.

XXXVIII.	CYRILL	37
cestu uprav jistou, bychom zříce Krista plesali s ním vždycky.
Chvála Bohu Otci, nejvyššímu Kristu, svaténw čest Duchu, všem bud' sláva jedna.
Amen.
Prof. dr. Y. Hejčl.
Má za thema
Pro smíšený sbor (soprán, alt, tenor,
_~ =- - •-- - a-=- = bass I. a IL) a capella. Skládá se ze tří částí. V první (Maestoso) dominuje něžný motiv
V
jemuž odpovídá vždy tato protivěta :	A - - ve, a- ve, ma-ris stel - - - la
B	Část druhá (Chorus dimidius vel Octe‑
%'		-r~~,-•_~ š ~y-f= tus) — Piú lento — má za podklad tento
motiv chromaticky přibarveny :
Vir - go sin - gu - la - ris
Thema to jest chromatic Kviio zabarveni,
které dává skladateli podklad k četným za-	V tí•eti části (piný sbor opět nastupuje)
jímavým modulacím. Vytvořeno je z motivu — Tempo I. — zas prvý motiv jest zpra‑
A v prvé větě obsaženého.	covárt.