28	CYRILL	XXXVIII.

vynikajícími hudebními zeměmi. Promluvil pak o hudbě se stanoviska filosofického. Vytknul, jak umění hudby stojí mezi ostatními uměními docela o sobě, opírá se samo o sebe a postačí samo sobě. Umění hudby není založeno na studiu přírody, jako na př. malířství. Proto dlužno nazvati pojmenování, jako »romanticism«, »klericism«, »materialismu eimpressionism«, uvedou li se na hudbu, bezvýznamnými. Ba ani vědy nedovedou sděliti něčeho hudbě. »A ačkoliv nemyslím, že může býti pravá hudební estetika bez mathematické theorie af vzhledem k tónině nebo k akkordům, přece vykazuje i tento úzký vztah k mathematice a fysice hudbě docela zvláštní místo (více doslovně: staví ji na úpině oddělenou půdu).«
Také svou neodvislostí od prostoru vyniká hudba nad jiná umění. Sebe dokonalejší dílo malířské nemůže býti stejně na dvou místech. Avšak hudební skladba může býti provedena téhož času na mnohých místech stejně dokonale, předpokládaje, že jsou tu hudební síly. Čas se hudby nedotýká. Konečně tu není oné přehrady, jakou nalézáme v řeči. Literární veledílo nějaké řeči se může překlady státi majetkem mnohých národů. Avšak žádný překlad nevystihne dokonalost originálu. Hudební veledílo může se státi ve svém originálu majetkem všech národů. Všichni mu rozumí, af mluví jakoukoli řečí. ]e tedy hudba v pravdě uměním mezinárodním, a z té příčiny má dílo tohoto kongresu význam nejenom umělecký, nýbrž i sociální,
Na konec vyslovil řečník naději, že se Angličané lecčemus přiučí od svých cizinců-přátel a učitelů a jinak že tito odejdou spokojeni s vřelým přijetím, jakého se jim do-stalo v Londýně.
Potom promluvil německý delegát, tajný rada dr. Hermann Kretzschmar. »Hudební umění,« pravil mimo jiné, »je velikými díky zavázáno vaší slavné, staré zemi za rozšíření kontrapunktu ; je díky zavázáno za cenné dílo z doby královny Alžběty a Shakespearovy; je díky zavázáno za Purcella, a neméně je díky zavázáno za pohostinství a povzbuzení, jehož se tu v pozdějších letech dostalo ]iřímu Bedřichu Hándelovi.«
Po něm mluvil delegát rakouské vlády, professor Guido Adler. Děkoval za své zvolení za místopředsedu kongresu a vyslovil se velice lichotivě o Anglii, jakožto zemi nejvyšší vzdělanosti. O anglické hudbě pravil: »V hudbě zaujímá Anglie nyní vynikající místo, a že svého času měla vůdčí postavení je známo každému, kdo je obeznámen s dějinami hudby. Způsob, jakým hudba byla pěstována v této zemi již v dávném středo-věku, je vzorem jistým dobám v otázce slohu. Rada veleslavných skladatelů, p očínajíc v nejdávnějších věcích a rostoucí až do dneška, pojistila anglické hudbě vysoký stupeň. Uvedu pouze tři jména ze slavných dnů hudby v Anglii: Thomas Tallis, Wiliam Byrde a — jméno, jež jsme slyšeli již dvakrát — Henry Purcell, jména to skladatelů, kteříž se vyrovnají i nejslavnějším všech času.
Řečník se pak zmínil pochvalně též o současných anglických skladatelích, vytknul krásnou kantátu »The Sun God's return« (»Návrat boha slunce«) od Alexandra Mackenzieho, kterou se nedávno potěšili ve Vídni. Také o moderní vědu mají Angličané zásluhy ; zvláště v analysi hudební formy jsou průkopníky. Výsledky jejich badání v nejrůznějších dobách jsou veledůležity. Velikou cenu malí na př. encyklopaedická díla rthe Oxford History of Music« (»Oxfordské dějiny hudby«) a »Grove's Dictionary of Musič« (Hudební slovník od Groveho). Pak promluvil Sir Hubert Parry, jeden z nynějších vynikajících hudebníků-skladatelú Velké Britanie. Ve své humorem prosycené řeči gratuloval kongresu, že obdržel v Balfourovi tak znamenitého »kmotra«, a vyslovil naději, že cizí hosté shledají, že je v Anglii přece nějaká hudba.
Delegát francouzské vlády, dr. Jules Ecorcheville, promluvil až 2. června při hostině (na rozloučenou) v hotelu >Savoy«. Vyřídiv officielní pozdrav své vlády pravil, že žádná země nesleduje s větší pozorností rozvoj umění hudebního i věd hudebních v Anglii než Francie. Vzpomněl, jak druhdy, za starých dob, angličtí pěvci (minstrels) bývali vítáni u dvora Burgundských vévodů, a jak výteční angličtí loutnisti a violisti seznamovali Francii s tímto uměním. Aby pak Francouzi poznali také dílo moderních mistrů anglických, byla teprv nedávno založena v Paříži »The British Music Society«. Vytknul tři vlastnosti anglické hudby: I. zvláštnost, kterouž jí dávají skladby vynikajících hudebníků různých národností Anglicka; vystoupilif na jednom a témž programu : Skot Sir Alexander Mackenzie, Irčan Sir Charles Villiers Stanford, Velšman Sir Hubert Parry a konečně Anglosas Sir Edward Elgar; 2. zdravost ; anglickáá hudba prý se dovede uvarovati oné stálé rozčilenosti (»irritation«), jakou kontinentální hudba je stižena, oné útočnosti, jež aspoň ve Francii dělá dojem, jakoby hudba měla stále na někoho