22	CYRILL	XXXVIII.

s t r e c h d v o r s k ý c h. U nás dovídáme se o portativu jako součástce orchestru dvorského až v době, kdy tento dospěl svého největšího lesku za císaře Karla IV. a vzbudil tak pozornost zcestovalého cizince G u i 11 a u m a d e M a c h a u 1 t a, známého sekretáře krále Jana Lucemburského. Machault popisuje podrobněji tento orchestr ve své rýmované kronice o cyperském králi Petru I. v místě, kde líčí návštěvu jeho v Praze r. 1364. "2) Ve výčtu nástrojů uvádí na prvém místě varhany jako »krále všech nástrojů«. ") Nástroj ten sám však blíže nespecifikuje, označuje jej povšechným názvem »orgue«. Jelikož však Machault uvádí vesměs nástroje, jež znal z domova, dlužno si pod slovem tím představiti varhany, jakých se užívalo ve Francii ve XIV. stol. k týmž účelům hudby světské, totiž »orgue de main« (slovně »varhany ruční« — Handorgel«), nástroj to s portativy jinde i u nás v té době užívanými totožný. 34)
Že varhan přenosných uvedeného tvaru skutečně se užívalo i že byly nástrojem všeobecně rozšířeným, dotvrzují dále různá jich v y o b r a z e n í. Pravděpodobně nejstarší z nich (z druhé polovice XIV. stol.) nalézá se na oltářním obraze v k a p 1 i s v. K ř í ž e n a K a r 1 o v ě T ý n ě, představujícím sv. Cecilii hrající na malé varhánky.3-') Z těch viděti zřetelně spodek na způsob skřínky s několika klávesy, z níž přímo vystupuje několik píšfal v jedné řadě (lze jich rozeznati asi 6?. Naznačen i závěs, na němž nástroj se drží, jen na měch již nezbylo místa. Užití portativu v hudbě církevní (nepřímo) máme aspoň v jednom případě dokumentárně doloženo, i není tedy nikterak v rozporu se skutečností, ocitá-li se zde nástroj ten v rukou světice.	(Příště dále.)
•m
REPETITORIUM DEJ1N HUDBY.

EMIL BEZECNÝ. (POxRAČOVÁIVí.) 67. Operetta.
Operetta vyvinula se jednak v Paříži z francouzské opery komické, jednak ve Vídni na základech německého singspielu.
V Paříži vytvořil F l o r i m o n d R o n g e r, zvaný H e r v é, koketní miniaturní hudbu — »musiquette« —rázu sarkastického, burleskního a frivolního (» Malý Faust«, » Mamzell Nitouche«, »Les bagatelles«), kterou vy-vrcholil geniální Jean J a c q u e s 0 f f e n-ba ch (»Orfeus v podsvětí«, »Krásná Helena«, »Modrovous« a m. j.). Poslední dílo jeho byla komická opera »Hoffmannovy povídky«. V jeho dílech zrcadlí se pařížský život za dob císaře Napoleona ; mají rí z pateticko-karrikaturní, invence jest bohata, hudba mistrně přiléhá k slovu, tak že do-dnes udržela se nejlepší z nich na reper

toiru. Léo D e 1 i b e s napsal » Lakmé«, » Krá1 to řekl«, balety ,Coppelia" a ,Sylvia". L e-c o c q složil ,Mamsell Angot", ,Giroflé-Girofla". P l a n q u e t t e „Zvonky kornevillské”.
Ve Vídni vynikl jako skladatel operett Fr. S u p p é („Deset děvčat a žádný muž", „Fatini za”, „Krásná Galathea”, „Boccacio"`, j a n S t r a u s s ( „ J ndigo”, ,Netopýr”, ,Veselá vojna", ,Cigánský baron", opera „Rytíř Pasman"), Richard G e n é e („Ná - mořní kadet”, „Nanon"), Max W e i n-z i e r 1(„Fioretta"), M i 11 o e c k e r(„Zebravý student”, , Gasparone",) K a r e l Z e l l e r („Ptáčník", „N addůlní "),Rich. H e u b e r g e r („Ples v opeře"), Fr. L e h á r(„Dráteníček"), „Veselá vdova”, 0 s k a r S t r a u s s(„Kouzlo valčíku"). Též Angličan A r t. S u 11 i v a n (.Mikado") a S i n d n e y J o n e s(„Geisha) měli úspěch na poli operettním.

32)	»La prise d' Alexandrie ou chronique du roi Pierre I. er Lusignan par Guillaume de Machaut, poublié par M. L. de Mas Latrie. Geněve 1877. (Srv. CCM 1878, 78 n.)
»I byly tu všecky hudební nástroje, a aby mi nikdo neřekl: »Lžeš«, povím vám všecka jich vlastní jména a příjmení ,jejich, aspoň těch, jež znám, mohu-li to učiniti bez honosení. A nejprve povím krále všech nástrojúv, jakf si myslím.« — »O r g n e s, v i e 11 e s, cn i c o n o n s.« (Překl. K. Jirečka tamtéž s. 88.)
Eug. Em. Viollet-Le-Duc: Dictionnaire raisonné du Mobilier francais de 1' époque carlovingienne á la renaissance. Paris, 1868. -- 4 Partie. Instruments de musique. -- Orgue de main. — Ces instruments se composent d' un coffre sur lequel sont plentés les tuyaux, d' un petit clavier et d' un soufflet; ou jonait sur le clavier de la main droite, et de la gauche ou faisait monvoir le soufflet en tenant le coffre appuyé sur le bras et contre la poitrine (s. 298 sq.). — Pendant les XIIIe et XIVe siécles, ces petits jeux d' orgnes différent assez pen dans le forme, et le nombre de tuyaux est variable (s. 299).
C. Zíbrt: Jak se kdy v Čechách tancovalo (Praha 1895), s. 36, obr. 34. Týž: Dějiny kroje v zemích českých od dob nejstarších až po války husitské (Praha 1892), obr. č. 213. Týž : Staročeské hudební nástroje (Světozor XXVII. 79, obr. 17.).