XXXVIII.	CVKILL	21

Tím dospěli jsme v líčení svém k onomu pozoruhodnému úkazu, jenž, souviseje přímo s všeobecným pustošením a bořením kostelů, objevoval se proto i později během války zajisté velmi často (i v případech, o nichž nemáme přímých zpráv), a jejž pro jeho důležitost v naší otázce učinili jsme hranicí tc>hoto oddílu.
2. Varhany v hudbě světské. (Varhany přenosné, portativy.)
V následujícím obírati se budeme v mezích doby vytčené se vzpomenutým již zvláštním druhem varhan -- varhanami přenosnými (p o r t a t i v y), jež lišily se značně od varhan všeobecně v kostelích užívaných tím, že pro nepatrné svoje rozměry nosily se při hře na řemeni přehozeném na ramenech hráčových, při čemž tento sám jednou rukou čerpal si vzduch pomocí míšku přímo za píšfalami umístěného. Pro snadnou svou přenosnost hodily se varhánky tyto tedy hlavně k účelům hudby světské obzvláště tam, kde hrálo se v pohybu jako přj různých průvodech a pak pro malý rozměr svůj ve spolku s nástroji jinými i k zábavě v soukromí. V kostelích však zůstaly officielním nástrojem pro celou tuto dobu (aspoň dle zpráv soudě) výhradně varhany »nehybné«.
V písemných pramenech našich nenajdeme však zvláštního názvu pro tento druh varhan. Latinské zápisy aspoň mají pro oba druhy název společný »organa«. Tu rozhodují pro každý případ jen zvláštní okolnosti, za nichž na varhany se hrálo, o který druh se jedná. To platí hned o první zprávě o portativu u nás. V barvitém líčení slavnostního uvítání krále Václava 11.v Praze r. 1283 uvádějí se ve směsir-i nejrůznějších nástrojů, na něž se v průvodu jásajícího lidu hrálo, i varhany. V tomto případě míní tedy pisatel slovem »organa« nesporně varhany přenosné. '`S)
Že při provádění takovéto pouliční lidové hudby hlavně v průvodech hrálo se častěji i na varhany (portativy), zřejmo dále ze záznamu ne mnohem pozdějšího o k o r u-n o v a c i krále Jana Lucemburského a královny Elišky r. 1311. Hned po skončené korunovaci v chrámu sv. Víta jel totiž král s královnou ve slavnostním průvodu dolů do města až do kláštera minorit. sv. Jakuba, kdež přjchystána byla hostina. Cestou pak hrál rozveselený lid na nejrůznější nástroje, mezi jiným i na varhany. 2J)
I není divu, že portativ dostal se tak společně s nástroji ostatními i do p r ů v o d ů c í r k e v n í c h, zvláště při slavnosti B o ž í h o T ě l a, kdy se obyčejně v procesí i hrávalo na nástroje. Případ takový, jenž je zaznamenán, vztahuje se k době, kdy božítělová procesí byla v největším svém rozmachu (v druhé polovici XIV. stol.) a týká se místa, kde slavnost ta se konala se zvláštní okázalostí. V Č. K r u m 1 o v ě totiž konala se v den Božího Těla ještě slavnost ukazování ostatků (jako v Praze) a byl zde tedy zvláštní důvod pro rozvinutí jinde snad neobvyklé pompy. V popisu této slavnosti dle písma ze XIV. stol. pocházejícím a k nekrologu mužského kláštera minoritského v Č. Krumlově (zal. r. 1350, vysv. r, 1358) ve způsobě zlomku připsaném uvádí se mezi jiným, že v průvodu do farního kostela hrálo se při zpěvu na varhany i jiné nástroje. 30) Toto hraní na varhany v průvodech církevních, i když připustíme, že dálo se i v jiných případech i častěji, bylo s počátku jako hudba instrumentální vůbec jen trpěno, brzy však se zákazem veškeré hudby nástrojové přj procesí Božího Těla (r. 1366 arcibiskupem lanem Očkem z Vlašimě vydaným a r. 1371 synodou obnoveným) 31) vymizelo.
Portativům přjpadal však mnohdy i úkol vyšší ; užívalof se jich častěji v o r c h e‑
2s) »Exercendo chorum congaudet plebs Bohemorum, quilibet exultat, vox ieticieque resultat in Byro terre. — Tympana tanguntur, cithare quoque perenciuntur, voxque tube resonat sonitum, lyra tacta retonat, mox mimi saltant, gaudet chorus, organa cantant, arridet genti veniens rex.« (Petr Zitavský, FRB IV, 20.) -- Dle Batlty vztahuje prý se zmínka o varhanech v této zprávě na varhany v chrámě svatovítském r. 1256 postavené. (»Wir wissen, dass der Prager Dom 1256 eine neue Orgel erhielt, deren >Gesang« beim Regierungsantritt Wenzels II. (1283) erwáhnt wird.« R. Batka: Studien II, 12, p. 2.) Než celá uvedená partie, jak z celkové její souvislosti i ze smyslu vysvítá, líčí všeobecnou radost lidu pražského, jež právě projevovala se hrou i tancem v e n k u, v m ě s t ě. 1Srv. Tomek: Děj. m. Prahy I. 202 n. Fr. Palacký: Dějiny národu česk. d. II., č. I., s. 242.)
21) »Regem 7ohannem reginamque Elisabeth, coronatione perfecta, usque ad ecclesiam S. Jacobi fratrum minorum canens in tubis, cytharis et organis, tympanis et choris et ]n omni genere musicae laetabunda concio deducebat.« (FRB 1V, 177.)
30)	Ferd. Tadra: Ukazování sv. ostatku v Č. Krumlově v XIV. věku, Časopis C. Mus. 1880, 432n. Ib. 434: vet tunc in tympano et choro, in cordis et organo, in tulis et liris etc. laudent dominum.« Srv. Zd. Nejedlý: Poč. hus. zp. 85.
31)	Viz Zd. Nejedlý: Děj. předhus. zp. 208.