XXXVIII.	CYRILL	19

jícím docházeli v názorech svých myslitelé (kněží i laikové), kteří, vycházejíce z před-pokladů čistě theoretických, většinou pod vlivem cizím stojících, nechtěli míti a také ne-měli v této otázce nijakého praktického důsledku.
Z těch uvésti dlužno především mistra M i k. S t o e r a, rodem Němce (přednášel na pražské universitě v letech 1395-1409, pak v Lipsku).'") Ten ve svém traktátu uDe offjcio missae« (psaném po r. 1409),13) vycházeje z mystických praemiss Hugona a Sancto Victore, nevylučuje nikterak hudby instrumentální z kostela a hodnotí ji rovno-cenně se zpěvem. Rozdělujef zvuky dle jich vzniku na třj druhy: první druh vzniká úderem — pulsu (na žaltářích a loutnách), druhý hlasem — voce (ve zpěvu) a třetí dechem — flatu (na troubách a na varhanech). Tyto tři druhy zvuků jsou pak v jistém vztahu ke třem součástkám bohoslužby —žalmům, čtením a zpěvu a každý svým způsobem směřuje k oslavě Boha. Hrou na cytharu oslavuje se Bůh prací, zpěvem řečí a hrou varhan projevuje se pokora mysli.") V tomto symbolickém výkladu hlavně vytčením svého účelu mohla ovšem míti hra nástrojná svoje oprávnění.
Stejně symbolicky vyjadřuje se o ní Š t ě pán z D o l a n, mnich z kartusiánského kláštera Dolan na Moravě, rovněž na Hugonovi závislý.'') Jeho názor v této věci vy-znívá asi v ten smysl, že přípustna jest hra na všecky nástroje, vychází-li jen z pokory, ze srdce a z lásky k Bohu.'°) V tom přibližuje se značně k náhledu břevnovského mnicha J a n a z H o 1 e š o v a, jenž ve svém traktátu o písni » Hospodine, pomiluj ny« z r. 1397 při zmínce o zpěvu církevním ponechává pod touže podmínkou nástrojům v kostele místo, používaje ku zdůvodnění i téhož citátu.")
Na zcela protichůdném stanovisku stojí jiná skupina myslitelů, hlavně z řad před-husitských reformátorů, jichž vývody motivovány byly stejným podnětem jako výnosy autority církevní — odstraněním stávajících zlořádů. Tito oprávci zašli však ve své rigo-rosnosti ještě dále, odsoudivše šmahem hudbu nástrojnou vůbec, neuznavše ani varhany za důstojné k oslavě boží. Tento zásadní odpor proti nástrojům vůbec a varhanům zvlášf pozorovati lze hned u M a t ě j e z J a n o v a. Tento předchůdce Husův ve svém odporu proti zpěvu vůbec i liturgickému zavrhl přirozeně i varhany, jež prý jako každý nástroj jiný svádějí k rozkoši tělesné a tím i v peklo.") K témuž důsledku dochází A n ony m u s v traktátu »Anatomia membrorum Antichristi,,, jenž pokládá nástrojovou hru, zvláště píšfalovou (varhany), přímo za vynález ďáblův, který jí věřící svádí. Proto prý opatřuje sám Antikrist svým věrným v kostelích kromě jiných potřeb i drahé varhany.10)
Podobně obrací se proti upřílišenému pěstění zpěvu a hry nástrojné (varhanní) mistr P e t r z e S t o ti p n a (do r. 1396 přednášel na universitě, pak byl farářem a ka‑
'2) Srv. Zd. Nejedlý: Počátky husit. zpěvu. 393 n.
1J) Zachov. v opisu Mikuláše z Moravy, psaném v Opavě r. 1427. (Rkp. městs. bibl. vratislavské č. 301.) Nejedlý 1. c. 395. Týž : Děj. předhus. zp. 91, p. 6.
'4) »Sed secundum Hugonem de Sancto Victore tres sunt species sonorum, qui modulationes faciunt. Fit enim sonus pulsu, flatu et voce: pulsu ut in psalteriis et lautnis, voce ut in cantu, flatu ut in tubis, organis. Hec genera musicorum anticus popu]us exercebat ad laudem Dei et ad Triplex ecclesiasticum referuntur officium ecclesie, quae sistit in psalmis, cantu et leccionibus. Ad primum genus musicorum, quod fit pulsu, spectat psalmodia. — Ad secundum genus musicorum, puod fit per voces, pertinent lecciones. Cantus vero refertur ad genus musicorum, quod fit flatu. — Gt etiam animus audientium ad devocionem valeat excitari. Potest etiam consonancia sonorum assignari concordia morum, ut sic per pulsum cithare manuum operatio intelligatur, per flatum organorum mentis devotio, per cantum sermonis exortatio designatur.« (Nejedlý : Počátky hus. zpěvu, příl. B, s. 503.)
Nejedlý ib 395.
»In gratia cantet et jubilet in psalmis, hymnis et canticis spirifualibus cordialiter, in tympano et choro, in chordis et organo et in cymbalis bene sonantibus. Ubi non vox, sed votum, non music chordula, sed cor, non clamor, sed amor cantat in aure Dei.« (Nejedlý ib, p 3.)
17 »Ubi sciendum est primo, quod dominus in cantu non attendit vocem, sed bonam voluntatem, ex qua vox procedit, — nec in voce organorum vel in sono fistularum delectatur Deus, sed in devotione canencium vel procurantium cantari in eis ad laudem divinam, ut hii dicunt versus : non vox, sed votum, non cordula musica, sed cor, non clamor, sed amor cantat in aure Dei.« (Zd. Nejedlý: Děj. před-hus. zp. příl. V, s. 321).
8) »lob. 21. Gaudent ad sonitum organi, ducunt in bonis dies suos, et in puncto ad inferna descendent, quia ibi finem capiet omnis dulcedo carnalis sonitus musicorum.« tOpera Hussii I[, 62 b, v. Zd. Nejedlý : Počátky hus. zpěvu 159, p. 2, ib. s. 74 n.)
1") »lob 21. Tenent tympanum et cytharam et gaudent ad sonitum organi. — In puncto ad inferna descendunt, quia ibi finem capiet omnis dulcedo sonitus. — (Opera Hussii I, 342 a.) — Antechristus' »facit etiam homines in vanis ín ecclesiam modernam introductis — organa scilicet sumptuosa, templa. missalia multifaria, candelas innumeras, sub colore iustitiae autorisando«. (ib 346 a. Nejedlý 1. c. 79, p. 4, 80, p. 3.)