XXXVIII.	CYRILL	11

65. Richard Wagner.

Richard Wagner narodilser.1813 v Lipsku a zemřel r. 1883 v Benátkách. Obrátil se záhy od studií filosofických za vedení tomášského kantora Weinliga k hudbě. První jeho opera »D i e F e e n« (Víly), vzniklá r. 1833 ve Wiirzburku, stojí úpině pod vlivem tvorby Weberovy. (Dílo toto bylo provedeno teprve po smrti Wagnera r. 1888 v Mnichově.) R. 1834 napsal druhé dramatické dílo » Das Liebesverbot oder D i e N o v i z e v o n Pal e r m o«. (»Zákaz lásky čili Novicka z Palerma«), na které působil, jak Wagner sám přiznává, Auber svou.revoluční operou »Němá z Portici«.
R. 1837 převzal místo kapelnické v Ríze. Tam počal skládati svou první velikou operu »R i e n z i«. Dokončiv první dvě jednání, přesídlil do Paříže, kde doufal snadněji se uplatniti. Na cestě, kterou konal po moři, napadla ho za prudké bouře myšlenka, zhudebniti pověst o bludném Holland'anu.
V Paříži žil od r. 1839-1482. Byla to doba, která mu jednak připravila největší ponížení ---- musil si chléb svůj vydělávati arranžováním různých, často obskurních děl hudebních, —jednak doba, v níž nasbíral mnoho zkušeností ; seznalf v Paříži vedle četných děl provozovaných v opeře, též tvorbu Berlioze a Liszta. Dokončil tam »R i e nziho«a»Bludného H <,llandana«. Rienzi jest psán ve slohu Meyerbeerově, Bludný Holland'an stojí pod vlivem »Hans Heilinga« od Marschnera.
Rienzi byl přijat k provozování v Dráždanech, Bludný Hollandan na přímluvu Meyerbeerovou v Berlíně. Roku 1842 vrátil se Wagner do Německa. Rienzi byl pro-veden v Drážďanech r. 1842 s bouřlivým úspěchem. Též »Bludný Holland'an« působil velikým dojmem. Wagner stal se následkem těchto úspěchů kapelníkem dvorního di-vadla v Drážďanech a rozvinul ve svém postavení horlivou činnost, zejména vzorným prováděním děl Gluckových. R. 1845 byl dáván »Tannháuser oder der Sángerkrieg auf der Wartburg« (»Tannháuser čili Zápas pěvců na Wartburku«). Tehdy již zabýval se Wagner zbásněním textů k » Lohengrinu «, k »Mistrům pěvcům« a k tetralogii »Prsten Nibelungův«. Roku 1847 napsal »Lohengrina«, jenž byl ponejprv pro-veden r. 1850 Lisztem ve Výmaru. R. 1849 zúčastnil se nezdařeného květnového po-vstání a musil z Dráždan uprchnouti. Ode-bral se k Lisztovi do Výmaru, pobyl krátký

čas v Paříži a usadil se trvale v Curichu ; tam napsal řadu spisů, v nichž objasňuje a hájí své opposiční stanovisko oproti vládnoucím tehdy v opeře nešvárům. Spisy ty jsou »Umění a revoluce« 1849, »Umění budoucnosti« 1850, »Umění a pod-n ebí« a AŽidovství v hu d bě« a »Ope‑
r a a d r'a m a« 1851. Dva roky později vy-dal úpiný text k tetralogii »Prsten Nibelungův.« Ve Švýcarech komponoval první dva díly tetralogie »Rheingold« a »Walkůre« (Zlato Rýna a Valkýru1 a hudební drama »Tristan u. Isolde« (»Tristan a Isolda«) (1859). Byv amnestován, odebral se Wagner do Vídně, kde měl být dáván »Tristan« ve dvorní opeře. Když provedení toto se neuskutečnilo, ocitl se Wagner ve značné finanční tísni, ze které ho vysvobodil král Ludvík I1. Bavorský; pozval ho do Mnichova a poskytl mu udělením ročního důchodu možnost, dokončiti v klidu své životní dílo, hudební drama »P r s t e n N i-b e 1 u n g ů v«. Roku 1865 byl proveden po prvé »Tristan«-, 1868 »Mistři pěvci Norim berští,« 1869 »Zlato Rýnu«.
V Bayreutě si zbudoval Wagner nezlomnou energií vlastní divadlo k periodickému provádění vynikajících děl hudební literatury dramatické — n i k o 1 i v p o u z e d ě 1 v 1 a s t n í c h!— Tam za přítomnosti císaře Viléma I. a krále Ludvíka II. byl pro-veden r. 1876 úpiný cyklus „Der Ring der Nibelungen” („Rheingold" „Walkúre”, „Siegfried”, „GStterdámmerung”) (Soumrak bohů)
s úspěěhem přímo sensačním. Poslední dílo Wagnerovo • P a r s i f a 1« bylo hráno r. 1882 v Bayreutě. Wagner je nazývá ,Biihnen'-weihfestspiel".
Mimo uvedená díla napsal Wagner klavírní sonatu z B dur, polonézu fis moll, smyčcový kvartett, čtyři ouvertury (nejlepší »Polonia«), symfonii C-dur, »Liebesmahl der Apostel « (»Letnice«), pro sbor mužský, faustovskou ouverturu, Siegfriedův idyll a řadu písní, mezi nimi nádherné »studie k Tristanu«. »Festmarsch«, »Huldigungsmarsch«, »Kaisermarsch« a jiné drobné skladby.
Jeho význam spočívá v tom, že spojil veškerá umění v »umělecké dílo budoucnosti«. Jako florentinským reformátorům tanulo i jemu na mysli starořecké drama. Hlavní věcí byl mu děj, »drama«, k jehož uplatnění měla sloužiti hudba, architektura, plastika, malířství, mimika a tanec. (Wagner byl výtečným režisérem, jenž vesměs sám inscénoval svá díla, kladoucí nebývalé požadavky na výpravu.) Wagner stojí v řadě zá-