8	CVRILL	XXXVIII.

Starší syn, R o b e r t Ma r t i n, byl hrbatý, žil u matky své a vyučoval nějaký čas hudbě v klášteře u anglických panen na Malé straně a v některých pražských rodinách. Zemřel u veliké bídě 28. června 1890.
Druhý syn, O t t o ) a n, byl výborným barytonistou a působil nějaký čas v carské opeře v Petrohradě; od r. 1869 v Bergerově divadle v Kyjevě, později v Charkově a jinde. Od roku 1875—1890 byl členem carského divadla v Moskvě a působil později ve venkovských městech, nějaký čas také jako operní podnikatel. Zemřel na Rusi asi r. 1895.
Mimo to měl Robert Fůhrer bratra K ar I a (* 16. dubna 1810, ť 23. června 1875), jenž byl lékárníkem v Praze; nějaký čas byl zaměstnán v lékárně »u říšského orla« na Staroměstském náměstí.
Fůhrer byl velmi p l o d n ý s k l a d a t e 1. Skladeb jeho je asi na 400, které jsou až na 24 světských a několik heoretických vesměs církevní; není však možno přesně určiti počet jejich, poněvadž jich mnoho zůstalo v rukopisech. Tyto nacházejí se porůznu v mnohých kostelích ;bavorských, hornorakouských a vídeňských, mimo to jsou soukromým majetkem různých rodin, nebol Fůhrer, zavítal-li na potulkách svých k některému faráři neb učiteli, odvděčoval se za pohostinství mu poskytnuté, že mu složil a věnoval nějakou skladbu. Často dá-val také řemeslníkům za zboží mu dodané nějakou skladbu svoji, neměl-li právě peněz.
Ani není možno určiti chronologický postup u Fiihrerovýrh skladeb, poněvadž jen některé mají označeno číslo běžné, mimo to Kránzl měnil čísla, jak se mu právě ho dilo.
Nejznamenitější skladby pocházejí z pražské doby jeho, kde dostal na př. za mši z A dur roku 1843 a za veliké requiem z G moll roku 1846 první cenu. Skladby z této doby pocházející jsou hudebně a textově nejdokonalejší a jest na nich patrna svědomitá práce. Na skladbách, pocházejí-cích z doby pozdější, jest pozorovati veliký chvat, ledabylost po stránce hudební a text jest zpravidla touhou po rychlém ukončení zkomolen. Motivy v mnohých skladbách se opakují a někdy jsou celé části z dřívěj
ších skladeb opsány. Nakladatelé zneužívali Fůhrerovy bídy a platili mu za skladby jeho honoráře nepatrné. Kránzl na př. dával mu za arch 4 zl. konv. m.
Ačkoliv na skladbách skladatelů žijících v Praze na začátku XIX. století, jako byty Koželuh, Tomášek, Vitásek a Čeněk Mašek, viděti jest ještě vliv Mozartův, pozorovati jest u Fůhrera vliv ten

pouze v prvních dvou mších z C. a B. vy-daných u Marka Berry. V pozdějších skladbách však pozorujeme již svéráznost a původní myšlenky. Větších partií solových ani ve větších jeho skladbách nenalézáme, a doprovod orchestru, který u dřívějších skladatelů nebýval příliš ve slohu církevním a vyznačoval se zvláště bravurními figuracemi houslí, býval u Fůhrera pouhým doprovodem sboru; figurace houslí pak bývala vkusná a pohybovala se v dovolených mezích. V skladbách psaných pro malé chrámové sbory v zemích alpských viděti jest často jednoduchost ve vedení hlasův a doprovodu orchestru. Musil však v této době často vyhověti přání nakladatelově, ačkoliv, jak patrno z dopisův jeho, vždy se tomu vzpíral.
Dovedně a velice účinně užívá Fůhrer mužského sboru, který v některých slavnostních skladbách jeho (v ,Sanctus` mše ku cti sv. Václava, v Et incarnatus, slavnostní mše op. 167,v offert. , Assumpta` est a v In te, Domine, speravi, ve velkém Te Deum z D dur) samostatně vystupuje.
Fůhrerpoužil velikého orchestru jenom ve velkém r e q u i e m cenou po ctěném; jinak užíval ve svých skladbách ponejvíce smyčcového kvintetta, dvou oboi neb klarinetů a dvou rohů střídajících se se dvěma trubkami; jen ve skladbách slavnostnějšího rázu vyskytují se vedle rohů zároveň trubky a tympany. Flaut a trombonů užíval jen zřídka, fagotů pak mimo velké requiem jen ve mši z D dur ke cti sv. Václava, ve veliké pastorální mši z D dur, ve velikém Te Deum z D dur a v II. Regina coeli.
Pastorální skladby Fůhrerovy vy-nikají krásnými, něžnými melodiemi a předčí všechny skladby toho druhu jeho předchůdcův a vrstevníkův.
Že byl Fůhrer znamenitým t h e o r e t ikem a výborným učitelem, o tom svědčí důkladné přednášky, které diktoval žákům svým na varhanické škole a v nichž látka roztříděna jest pro oba ročníky na dva díly. Mimu to vydal několik theoretických spisu` v u Berry, Bdhma a Neidla. leden zůstal v rukopise.
lak veliké oblibě těšily se skladby jeho v Praze, patrno z posudků v novinách pražských z let čtyřicátých a v »Neue Musikzeitung«. V tomto časopise vyšel r. 1842 obšírný a nadšený referát o veliké pastorální mši z péra hraběte Laurencina, znamenitého hudebního esthéta.
Ceciliani témeř všechny Fůhrerovy skladby zavrhovali ; B. Koth; Fůhrera nazývá »pri-