6	CYRILL	XXXVIII.

bez námahy.« Procházíval se pó okolních lesích, sbíraje myšlenky k církevním skladbám, jichž v Aspachu napsal velmi mnoho. Některé z nich, jak církevní tak i světské, napsal pro mužský sbor a věnoval je z vděčnosti tamějšímu vikariátnímu učitelstvu. Skladby tyto, jsouce psány pro menší venkovské kůry, byly snadné a melodické a těšily se veliké oblibě, tak že byly kurrendou linecké biskupské konsistoře všem okolním vikariátům doporučeny k zakoupení.
Z Aspachu byl zásluhou nakladatele josefa Kránzla povolán dne 1. března 1858 jako prozatímní ředitel kůru do R i e d u, kde v krátkém čase kostelní hudbu znamenitě povznesl. Zřídil tam pěveckou školu, v níž bezplatně vyučoval přes padesát ho-chův a dívek s velikou svědomitostí, horlivostí a obětavostí. Aby. se có móžňá nejvíce této škole mohl věnovati,- přestal dávati soukromé hodiny. V prázdných chvíchvílích skládal pro Kránzla skladby různého obsahu na texty, jež si Kránzl sám určoval. Mimo to složil několik velmi krásných sborů pro tamější zpěvácký spolek. V Riedu na-lezl opět klid, jehož postrádal tolik let po odchodu z Prahy, a žil tam spokojeně a Mastně, jsa všeobecně vážen jako znamenitý hudebník, geniální skladatel a výborný, nadmíru vzdělaný společník.

IV

Z tohoto klidného života vytrhla jej opět jeho lehkomyslnost a nastala mu nejsmutnější doba jeho života. V úterý masopustní roku 1859 byl totiž pro přečin proti mravopočestnosti a podvod zatčen a odveden do vyšetřovací vazby. Ve vězení za-býval se dále skladbou a z děl, jež tam vytvořil, nejvýznačnější jest krásné, veliké requiem z Es dur pro smíšený sbor a orchestr op. 181, veliká mše s graduale, offertoriem a Pange lingua pro smíšený sbor s průvodem větší harmonie. Při pře-líčení pak odmítl obhájce, obhajoval se sám a napsal proti vyšetřovací vazbě soudu pro-test, který soudce nadmíru překvapil, nebof byl prý to objemný, slohově dokonalý spis, svědčící o velikém vzděláni Fůhrerově. Soud uznal jej vinným ze shora uvedených deliktův a odsoudil jej 11. května k patnáctiměsíčnímu tě7kému žaláři. Trest tento nastoupil 17. téhož měsíce v Riedu. Když však byla zamítnuta žádost jeho, aby si ho směl tamtéž odpykati, byl dopraven 18. června do G a r s t e n u do tresnice, kde byl inspektorem tehdy Karel Santner, náruživý hudebník a v alpských zemích velmi

oblíbený skladatel. Ten s Fiihrerem velmi vlídně zacházel a měl na něj veliký vliv, tak že skladby, které Fiihrer ve vězení na-psal, jsou mnohem pečlivěji pracovány, než skladby za pobytu v Riedu, a není v nich také text tak skomolen.
Fiihrer byl sice odhodlán psáti jenom větší skladby církevní a úpině upustiti od kratičkých a snadných skladeb pro venkov ské sbory, měl však tolik závazků vůči řemeslníkům v Riedu, kteří mu své zboží před zatčením dodávali, a splácel též po částkách útraty soudní, že musil, aby všem těmto povinnostem dostál, zase psáti jenom skladby menší pro své venkovské nakladatele. Jediné veliké dílo, jež v Garstenu složil, jest veliká dvoudílná sbírka praeludií, »Der Landorganist,« která měla býti nejen praktickou cvičebnicí pro žáky učitelských ústavů, nýbrž i praktickou pomůckou pro méně dovedné varhaníky.
Santner čerpal z bohatých Fiihrerových vědomostí a brával ho často k sobě do bytu, kde s ním a ještě s jinými dvěma vězeňskými zřízenci hrával smyčcová kvartetta. Po ukončení hry býval Fůhrer ovšem vždy zas odváděn do cely.
Dne 17. srpna 1860 byl konečně propuštěn na svobodu a odebral se do V í d n ě, kamž ještě téhož dne dorazil. Fůhrer najal si skrovný byt v témže domě, kde bydlil ředitel kůru u dominikánů, Cyrill Wolf, (dnes ještě žijící), který znaje mnoho skladeb Fiihrerových, byl velikým jeho ctitelem. Tento byl první, s nimž se Fůhrer ve Vídni seznámil. Wolf zavedl ho k vídeňskému nakladateli Neidlovi, který ve svém domě Fůhrerovi vykázal komůrku. Za ni a za obědy Fůhrer skládal mše a různé jiné skladby, které vycházely pak v Neidlově sbírce »CáciliaR. Vedle Neidla objednával si skladby u Fůhrera ještě Kránzl a vídeňský nakladatel Gl~ggl.
Všichni však vykořisfovali Fůhrerovu bídu až do krajností a dávali mu tak malé honoráře, že Fůhrer trpěl velikou nouzi. l Iedal sice nějakého místa ředitele kůru neb varhaníka ve Vídni, než pověst o jeho uvěznění byla rozhlášena i tam a nikde ho nechtěli přijmouti. Občas vypomáhal jen za plat u dominikánů, kteří mu spolu s Wolfem a ještě s několika příznivci někdy poskytovali pomoci. Pobytem v Garstenu a dlouholetým strádánín bylo však zdraví Fůhrerovo již podryto; mimo to neměl Fůhrer ani v nejkrutější zimě více než lehoučký oděv a chatrnou obuv, tak že v listopadu 1861 onemocněl zápalem plic. Cyrill Wolf odvezl ho do všeobecné nemocnice,