XXXVlíi.	CYRILL	5

Když se o tomto kroku kapituly chrámový sbor u sv. Víta dověděl, podalo všech osm choralistův, u nichž byl Fúhrer pro svou velmi milou povahu a dovednost oblíben, kapitule písemnou žádost, aby vyšetřování s Fuhrerem bylo vedeno co nejšetrněji, a aby kapitula nepodléhala vlivu anonyma, který z neštěstí Fúhrerova patrně sám chce těžiti.
Dne 6. ledna 1845 oznámil soud kapitule soukromě, že byl Fúhrerovi na její přímluvu vyměřen velmi mírný trest čtyř-denního vězení, načež se Fúhrer 14. ledna svého úřadu vzdal. Kapitula žádost jeho přijala a sprostila ho úřadu počínajíc 15. březnem. Do této doby ponechán mu úřad se všemi povinnostmi a příjmy, s ním spojenými, a 15. března po odevzdání inventárních hudebnin a hudebních nástrojů bylo mu vydáno velmi lichotivé a krásné vysvědčení, jímž byl doporučován jako znamenitý skladatel a dovedný dirigent.
Fúhrer zůstal ještě nějaký čas v Praze, živil se skládáním a opisováním not pro nakladatele Marca Berru a mezitím hledal si nějaké zaměstnání.
Od roku 1846 -1849 byl v S o l n o h r a d ě výpomocným varhaníkem a zástupcem divadelního kapelníka. Odtud zavítal na jaře 1847 naposledy do Prahy, kde žil z honorářů, které mu dal Marco Berra za několik mší; zároveň obrátil $e o podporu na tehdejšího předsedu spolku pro pěstování církevní hudby v Čechách, zakladatele Ceciliánské jednoty, proslulého pražského hudebníka a dirigenta, A n t o n í n a A p t a (1815—1887), předstíraje mu, že potřebuje peněz na zálohy vídeňskému agentu, který mu chce zjednati místo divadelního kapelníka ve Štyrském Hradci.
Roku 1849 zavítal do M n i c h o v a, kde se ucházel o místo u dvorní opery. Tam také navázal styky s nakladatelskou firmou Aiblovou, u níž vyšlo mnoho jeho skladeb. Odpykav si tam pro podvod trest dvouměsíčního vězení, uchýlil se roku 1850 do Augsburku, kde skládal pro firmu Bóhmovu, u níž vydal velikou část svých skladeb a se kterou zůstal ve spojení až do své smrti.
Po té žil nějaký čas v e F r e i s i n k u a odešel téhož roku do B r o u m o v a nad lnnem, kde byl sbormistrem zpěváckého spolku, učitelem hry na klavír a bezplatným zástupcem místního varhaníka. Zde pilně skládal pro obě již jmenovaná ba

vorská nakladatelství a napsal také nejznamenitější dílo své, oratorium »C h r i s t u s im Leiden und im TodeR, které vyšlo o několik let později u Kránzla v Riedu. Když však byl v červnu r. 1853 ža - lován pro podvod, spáchaný na jakubu Niesserovi že chtěl vylákati na něm piano, předstíraje, že jest zpinomocněn sekretářem arcivévody Maximiliana, aby ho koupil, opustil město a stal se roku 1854 provisorním varhaníkem v G m u n d e n u. Byí tam však pro urážku na cti odsouzen k tří-dennímu vězení a v únoru r. 1855 z města vypověděn. Potom se přestěhoval do V ó c k 1 abrucku a S c h w a n e n s t a d t u. Zde bydlil u tkalce, který zabýval se také hudbou a přivydělával si na skrovné živobytí opisováním not. U toho bydlil Fúhrer krátký čas a živil se nuzně tím, že mu pomáhal opisovati noty. Po té spojil se se znamenitým houslistou Gártnerem, nyní v Mnichově ještě žijícím, s nímž procestoval některá města rakouská a uherská, a všude dávali koncerty. Na zpáteční cestě oba v Maria Zellu se rozešli a Fuhrer se spojil se společností kočujících pěvcův, u níž pobyl čtyři měsíce.
Zatím záležitost podvodu z roku 1853 byla nadobro ukončena. Zemský soud v Linci sprostil totiž Fúhrera v říjnu'r. 1855 viny, vrchní zemský soud však uznal ho vinným a odsoudil jej k 14 dennímu vězení a náhradě škody; nejvyšší soudní dvůr ve Vídni pak zrušil v lednu 1856 tento rozsudek.
V srpnu téhož roku koncertoval Fúhrer s Antonínem B r u c k n e r e m oslavnostech Mozartových v Solnohradě na velikých varhanách tamějšího dómu. Fúhrer hrou svou vázanou a umělecky přesnou okouzlil všechny posluchače, Bruckner na-proti tomu vynikal znamenitou improvisací, založenou na mohutných thematech, pro-zrazující, že jemu náleží budoucnost. V listopadu 1856 odebral se Fúhrer opět do Broumova nad Innem; jelikož však tam nebyl vlídně přijat, odešel r. 1857 do Riedu, odkud byl povolán vikariátním učitelstvem do A s p a c h u, aby složil k sekundici tamějšího vikáře a čestného kanovníka, Pavla Selňera, ke dni 15. září téhož roku slavnostní mši se všemi vložkami.
Zde žil život bezstarostný a spokojený, nebof učitelstvo ho vydatně podporovalo, tak že se tam oddal pilně komposici. Sám píše nakladateli Kránzlovi v Riedu v dopise ze dne 3. září 1857: »Zde v tomto venkovském zátiší pracuje se mi tak snadno a pohodlně, že mi to jest pravým potěšením. Myšlenky mi přicházejí po tuctech zcela