11

Těmto hexacliordům učil Guido své žáky dle monochordu a později na melodiil) sloky z hymnu Pavla Varnefrida~) o sv. Janu Křtiteli3) :
	Ut queant laxis	Famuli tuorum
	Resonare fibris	Solve polluti
	Mira gestorum	Labii reatum
Sancte Joannes 4)
Melodie této sloky byla tak složena, že tóny počátečních slabik jednotlivých veršů ->ut — re -- mi — fa — sol — la« tvořily hexachord. — Kdo uměl zazpívati celý hymnus, dovedl též intonovati začáteční slabiky ut re mi fa sol la čili hexachord.
Později i tóny samy v hexachordu pojmenovány byly začátečními slabikami sloky »ut, re, mi, fa, sol, la- ; pojmenování slulo »solmisatio« (solfisatio), a slabiky sluly solmisační. Mezi >mi—fa« byl vždy půltón, tedy mezi stupněm třetím a čtvrtým.
Poněvadž v každém z hexachordů byl mezi třetím a čtvrtým stupněm půltón, každý z hexachordů mohl se naznačiti v solmisaci
1. T A H C D E
ut re irci fa sol la	hex. tvrdý (H
11.	C D E F G a
ut re mi fa sol la	hex. přirozený,
lll.	F G a b c d
ut re mi fa sol la	hex. měkký (b).
Hexachordy souvisely mezi sebou; hexachord 1. je na dominantě 11., h. 111. je na subdominantě I. iVli hexachordu 1. tvoří s fa hexach. I1. obávanou zmenšenou kvintu čili obráceně zvětšenou kvartu čili tritón (f—h); — jej odstraniti bylo úkolem theorie o hexachordech. Byla-li melodie tak rozsáhlá, že jí bylo z jednoho hexachordu vstoupiti do nového, bylo nutno v novém hexachordu pojmenovati zvěny tak, aby na p ů 1 t ó n připadly slabiky mi fa. Tato záměna v pojmenování tónů slula m u t a t i o a působila žákům velikou nesnáz při čtení not.
Melodie stoupajíc nebo klesajíc procházela totiž jednotlivými hexachordy. Zpěváku bylo vyhledati jakost hexachordu, k němuž melodie spěla, nalézti poslední
') Melodie hymnu o sv. Janu W. zní dle Gerberta II. 45 takto :
	Ut queant la - xis re-so- na-re fi-bris	Mi - ra ge - sto- rum fa-mu-li tu - o - rum
Sol	ve pol-lu-ti Ia-bí-i re - a-tum	San - cte jo-an-nes.
2) Pavel Varnefrid, Vinfrid, též Pavel jáhen narodil se 730 v Lombardii, žil ve službách krále iombardského Desideria a později Karla Velikého. Zemřel jako benediktín na hoře Kassinské 799. Sušil přeložil předchozí sloku: Bychom mohli tebe vzývat,
o tvé chvále hodně zpívat,
pomáhej nám svatý Jene
rty očistit pokálené. (Hymnologie str. 21.)
1) Pozoruhodno jest, že sv. ]an Křútel byl uctíván ještě v XVII. století jako patron zpěváků, poněvadž pěje v III. sloce o něm tentýž hymnus: ~qui reformasti genitus peremtae organa vocis« _ leč ty moci svého zrodu, mluvidlu jsi (svého otce Zachariáše) spravil škodu. (Sušil, Hymnologie (str. 155.)
") V Kodexu Montpelierském z X. století je pod melodií tohoto hymnu podepsán text Horácovy ódy: AEst mihi nonus«. Nelze tedy rozhodnouti, pro který text byla tato melodie původně složena. (Coussemaker, historie str. 103-Mg. ch. 21.)