9
Kvartě zvětšené (f--h), obsahující tři celé stupně = t r i t o n u s chorál se vyhýbá a měl-li by tritón povstati při melodii vzestupné, tón h se snižuje v hes. Při sestupu melodie se zamezí zvětšená kvarta vedením h na c (místo ah a g fg jest ahc a gfg). Proto se říká: Mi contra fa diabolus est in musica. Mi (e) proti fa (f) d'áblem jest v hudbě.
Kvinta čistá — diapente perfecta. Obsahuje tři celé stupně a velký půl-tón (c—g).
Z m e n š e n é k v i n t y (diapente imperfecta), jež má 2 celé stupně a 2 velké půltóny, a zvětšené (d. superflua), jež k zpěvným ani nepatří, v chorálu není.
S e x t y m a 1 é= diapente cum semitonio obsahující čistou kvintu a půl stupně (D—b), sexty v e l k é = diapente cum tono obsahující čistou kvintu a celý stupeň (D—h), septimy m a l é == diapente cum semiditono obsahující kvintu čistou a malou tercii (D--c) a oktávy = diapáson = diapente cum diatessaron, ob-sahující 5 celých stupňů a 2 velké půltóny v chorálu římském skoro není, ač náležejí ještě k intervalům zpěvným.
7. Pojmenování a soustavy tónů. Soustava tónů jest dle určitého stanoviska spořádaná řada tónů, jíž lze prakticky v hudbě užíti.
Pojmenování tónů dělo se o prvních stoletích řeckými slovy systemu tónového starých Řeků, jenž přijat byl do chorálu, a jímž ještě theoretikové středověku (Bočthius, Hukbald, Guido) se zabývali. Řecký systém tónový je tedy základem soustavy tónů v chorálu, a proto nutno o něm předem krátce se zmíniti.
1.) Zove se s y s t e m a t e l e i o n= perfectum (soustava dokonalá) nebo syst. a m e t a b o l o n (s. nezměnitelná) a skládá se z 5 tetrachordů 1) dorických t. j. takových, v němž půl stupně jest mezi prvním a druhým tónem.')
První tetrachord se zove hypaton = hluboký t. a obsahuje tóny dle našeho notopisu H—E.
Druhý	» » m e s o n — střední	mediarum a obsahuje E—a.
Třetí		d i e z e u g m e n o n -= oddělovací == divisiarum a obsahuje
h—e.
Čtvrtý	u	h y p e r b o l a i o n =_= vysoký	excellentium a obsahuje
e— a'
První tetrachord jest spojen tak s druhým, že nejvyšší tón I. tetrachordu E jest týž, jako nejnižší II. t. Podobně konečný tón [[I. t. a začáteční [V. t. jest tentýž totiž e. Mezi II. t. a III. t. jest celý tón a—h.
Aby však bylo v systemu též snížené h čili b, vložen byl doprostřed, hned za třetí tetrachord pátý tetrachord, jenž se zove s y n e m e m n o n — spojovací conjunctarum a obsahuje zvěny a b c d.
Tóny v jednotlivých tetrachordech mají kromě rodového jména tetrachordového i jména vlastní, na příklad v tetrachordu hypaton B (kteréž jest jako naše H., tedy mezi B—C jest půltón) sluje h y p a t e hypaton, C = p a r h y p a t e h y-p a t o n atd. Střední tón, naše a, slulo rn e s e a bylo východiskem celého systemu ; změna nejvyšší byla n e t e. ,~)

') Tetrachord púvodně nástroj čtyřstrunný, přeneseně řada 4 tónů, jak na tetrachordu za sebou následují.
Z) Tetrachord dorický liší se od i. lydického, jenž má půl stupně mezi 3. a 4. tónem, a od frygického, jenž má půl stupně mezi 2, a 3. tónem. (Wagner, Einfůhrung in die gregorianischerr Melodien. 1895, 152).
1) V dolejší oktávě nedovolovali theoretikové snížení h v b jako v oktávě vyšší ; proto syn e-m e m n o n, jež tvořilo tetrachord s b (sníženým h) bylo možné jen v oktávě vyšší, nikoliv však v oktávě spodní.