XXXVII.	CYRILL	139

ses«, »Années _de pélerinage«, »6 Grandes Etudes d' apri,s les Caprices de Paganini«, »12 Grandes d'execution transcendente«, »Etude en 48 exercices«, »Mazepparc, »Grande fantaisie sur la Clochette«, »Trois Etudes de Concert« a nesčetné t r a n s s k r i p c e děl Wagnerových, Meyerbeerových, Verdiových, Mendelssohnových, transskripce na 100 skladeb od Schuberta. »klavírní partitury« všech 9 symfonií od Beethovena, Berliozovy »Fantastické symfonie« atd.

61.	Francouzská opera po Gluckovi.
Kdežto Vlaši zůstali Gluckovou reformou netknuti a kráčeli dále ve směru neapolské školy, kladli Francouzi ve smyslu Gluckovy reformy v opeře hlavní váhu na text a správnou jeho deklamaci. Ve šlepějích Gluckových kráčel E. Méhul »Josef a jeho bratři,« C h e r u b i n i, rodilý Vlach, jenž na-psal opery: »Medea,, »Vodař« »Lodoiska«, »Anacreon«, »Les Abencerages«, 2 slavné mše a Requiem z c a d.
Jej předčil dramatickou silou G a s p a r o S p o n t i n i. Nejlepší jeho díla jsou: »Vestálka«, »Ferdinand Cortez«, »Olympia«,
Anežka z Hohenstaufů«. Spontini založil spolu s Cherubinim velikou h e r o i c k o u francouzskou operu. jež vyvrcholila v dílech Meyerbeerových, Halevýových (,Židovka«, kom. op. »Blesk«) a Gioachina Rossinia (»Vilém Tell«). K o m i c k o u operu pěstovali nástupci Grétryho : I s o u a r d (»Popelka«); B o i e l d i e u (»Kalif Bagdadský«, »Jan z Paříže«, »Bílá paní«) ; A ,p b e r(»Němá z Portici«, »Fra Diavolo«, »Černé domino«, »Zedník a zámečník«); H é r o l d , Zampa« ; Adam »Postilion z Lonjumeau« ; G o u n o d (»Faust a Markéta«, »Romeo a julie«, oratoria »Vy-koupení« a »Mors et vita« (Smrt a život); Thomas (»Mignon« a » Hamlet«) ; M a i 1 - l a rt »Zvonek poustevníkův« ; B i z e t (»Carmen« a hudba k »L' Arlésienne«, od Daudeta, z níž sestavil rozkošnou suitu); Chabrier »Gvendolina«; Massenet (»Manon« a »Werther«); Saint-Sa~~ns »Jindřich VIII.«, »Samson et Dalila«, symfonické básně » Pháeton « , »Kolovrat Omphaly«, »Mládí Herculovo«, »Danse macabre«, symfonie z C moll pro klavír, 3 houslové a 5 klavírních koncertů, četná díla klavírní a koncertní).

62.	Italská opera od roka 1800.
Kdežto Francouzové po Gluckovi dbali textu a správné jeho deklamace, zůstali

Vlachové reformou tohoto mistra nedotčeni a kráčeli ve šlepějích neapolské školy Al. Scarlattiho, majíce hlavně zření ke stránce hudební. L Vlachů vynikl S a 1 i e r i, soupeř Mozartův, dvorní kapelník ve Vídni; R i g h i n i, dvorní kapelník v Berlíně; P a é, r, dvorní kapelník v Paříží; jeho opera »Eleonora« má tentýž námět jako Beethovenův »Fidelio« ; dále P a e s i e 11 o, skla-datel prvního >Lazebníka Sevillského„ ;
C i m a r o s a tvůrce opery »Tajné manželství« ; Španěl M a r t i n y S o 1 e r, proslulý operou »La cosa rara«, z níž Mozart převzal populární melodii do »Don Juana«; R o s-s i n i, skladatel opery »Lazebník Sevillský«; Vicenzo Bellini, autor »Romeo a Julie«, »Normy«, »Sonambuly
D o n i z e t t i, jenž napsal » Lucia di Lammermoor«, » Lucrezia Borgia«, » L'elisire d' amore«, »La favorita«, »Dcera pluku«, Největší skladatel "italský byl Giuseppe
V e r d i (1813-1901). V jeho tvorbě lze
rozlišiti dvě období; v prvním kráčí ve šlepějích starší italské opery, v druhém pod-léhá vlivu Wagnerově, aniž by se však vzdal své individuality. Do prvního období patří m. J. »Ernani«, »Don Carlos«; »Macbeth«, »Rigoletto«, »Maškarní ples«, »Il Trovatore«, »La Traviata«. Do druhého období »Aida«, »Othello« a »Falstaff«. Dále jest od něho » Requiem, a smyčcové kvartetto. Smareglia »Istarská svatba« a »Cornelius Schutt«. K Verdiovi se řadí A r r i g o B o i t o svým »Mefistofele«; on na-psal též texty k Othellu a Falstaffu ; P o n c h ielli, od něhož jest »Gioconda«, a F r a n-c h e t t i, jenž napsal »Asraele«, »Christoforo Colombo«. Novější skladatele italští jmenujeme »v e r i s t y« ; ti snaží se přenésti skutečný život na jeviště. Hudební jejich dra-mata, vyznamenávající se rychlým spádem realistického děje a vášnivou hudbou tvořili s nadšením vítaný kontrast proti unavujícím délkám hudebních dramat následovníků Wagnerových.
Zakladatel veristického směru jest Pu c-c i n i svou operou »Le Villi«, která však zůstala nepovšimnuta. Veliký úspěch měla M a s c a g n i o v a jednoaktová opera »Cavalleria rusticana«. Ostatní jeho opery (» Kmotr Fricek«, Ratcliff >Iris« atd.) se neudržely. L e o n c a v a l l o vynikl jedinou (dvouaktovou) operou »I Pagliacci«, kdežto jeho »Bohěma« byla zatlačena stejnojmennou operou Pucciniho, jenž vytvořil mimo to opery »Toska«, »Manon«, »Madame Butterfly«, »Dívka z divokého západu«. S p i n e 1 1 i na-psal »A basso porto« ; G i o r d a n o »Mata vita« ;Wolf-Ferrari »Zvědavé ženy«.	Př, d.)