134	CYRILE	XXXVII.

jich opsání! K nim nutno přičísti literární jeho práce, piné obsahu a skvělé slohem, v nichž nadšeně se rozepisuje o nových skladatelích a jejich dílech (Chopin, R. Franz, H. Berlioz, Wagner, John Field a j.).
Liszt naposled dirigoval koncert Jednoty umělcú ve Výmaru 25. května 1884, posledně vyučoval 26. června 1886 a 19. července 1886 hrál naposledy v Lucemburku. Dne 31. července 1886 o půl 12. hod. zemřel v Bayreutu po zápalu plic a jest pochován vedle Wagnera.
Poslední vůli sepsal již r. 1861 ve Výmaru a universální dědičkou ustanovil kněžnu Sayn Wittgensteinovou. Projevil přání, 1. aby byl pohřben jako terciář v hávu františkánském, 2. aby o 5. hodině ranní byl donesen do kostela bez jakéhokoliv průvodu a bez hudby jako chudas, a 3. aby odpočíval v kryptě, těch františkánů, od nichž by] přijat do řádu. Když byla kdysi řeč o několika pohřbech, při nichž byla rozvinuta veškerá světská pompa, pravil ironicky, že scházela jen účast všech bubeníků celé armády. Byl v poslední době upozorněn na potíže, že není možno, aby pohřeb tak velikého muže dál se »incognito«, avšak k tomu pravil rozčileně: »Když bylo obecenstvo tak dlouho zaměstnáváno člověkem za jeho života, nesmí býti obtěžováno jeho mrtvolou«.
Y
K dějinám varhan a varhanní hry v Cechách.
METHOD LUMÍR SYCHRA.

V
 přítomné studii podati hodlám způsobem pokud možno podrobným a uceleným obraz dějinného vývoje varhan a varhanní hry v Cechách o d n e j s t a r š í c h d o--kladů o tomto nástroji u nás až do konce XVII. století.
Volba thematu i doby, již si vyměřuji, není nahodilá. Historie hudebních nástrojů tvoří stále ještě otevřenou otázku dějin české hudby, možno tedy dějiny varhan pokládat za podstatnou její část. Doba pak svrchu vytčená jest sice dosti obsáhlá, probíhajíc ně-kolika stoletími, než přes to má právě vzhledem k našemu předmětu něco věcně jednotí, tího v sobě, co ji ostře odlišuje od epochy nejblíže následující -- XVIII. století. Je to fakt vlastně negativní, nedostatek nějakých notovaných zápisů samostatných varhanních skladeb před tímto stoletím u nás (u porovnání s cizinou'), jenž vylučuje a priori bližší stopování vývoje varhanní skladby českého původu. Tím súžuje se značnou měrou věcně předmět této studie beztak úzce vymezený (jedná se o jediný nástroj), tak že přirozeně možno mluvit o něm jen v širších plochách časových, v nichž právě postup vývoje pro hojnější v genetickém pořadu seskupené údaje tím jasněji vysvitne.
Okolnost tato podmiňuje i rozvržení celé látky. Dělení v kratší, chronologicky přesně ohraničené oddíly vedlo by k roztříštěnosti obsahu, k pouhé snůšce dat časově sice souvislých, ale věcně rozdílných.
Jediné dělidlo, jehož lze s prospěchem chronologicky použiti, tvoří d o b a h u s i t-s k á svým zcela novým názorem na umění hudební vúbec, v naší otázce pak zvláště krajním odporem prcti varhanúm (jedinému to nástroji, jenž od autority církevní z nástrojů ostatních v kostele byl připuštěn), jenž přímo vyvolal známé soustavné rozbíjení varhan v kostelích pražských na samém počátku válek husitských, význačný a ojedinělý to zjev, který se později v době války ještě častěji opakoval v Praze i na venkově, a ustal teprve ke konci této, po pádu nejradikálnější strany. Touto reakcí proti varhanům slovem i skutkem častěji projevovanou nabývá celá episoda války náboženské v našem případě významu naprosté negace, jež postrádajíc úpině nějakých positivních zpráv, tvoří v pásmu dějovém dosti širokou mezeru. Tak rozpadne se celá svrchu vytčená doba na dvě období: p ř e d a p o v á 1 k á c h h u s i t s k ý c h.
Užší rozdělení těchto období řídím měřítkem čistě v ě c n ý m, pojednávaje podrobněji v oddílech zvláštních o všech faktorech, s nimiž dlužno v dějinách varhan počítati. Jsou to především d v a d r u h y tohoto nástroje, s nimiž setkáváme se i v nejstarší době skoro současně: varhany ve vlastním smyslu slova v první řadě v hudbě církevní v kostelích užívané — a pak zvláštní, miniaturní odrítda varhan — varhany přenosné (p o r t a t i v y) později p o s i t i v y a r e g á l y, hlavně v hudbě světské veřejné i sou‑
') Dějiny varhanní hry se zvláštním zřetelem k varhanním skladbám v rúzných zemích probírá podrobněji monografie: A. G. Ritter: Zur Geschichte des Orgelspiels, vornehmlich des deutschen, im XIV. bis zum Anfange des XVIII. Jahrhunderts. (2 Be.); s hojnými notovými přílohami v 2. díle.