XXXVII.	CYRILL	131

bylo mým nejvnitrněišim požadavkem duše, abych skutečně náležel- církvi, jíž jsem chtěl sloužiti Tu jest život nzůj kruhem, v němž střetly se náklonnosti mládí s požadavky stáří.« A Fr. Liszt přináležel skutečně od r. 1858 třetímu řádu sv. Františka.
Roku 1831 objevil se v Paříži P a g a n i n i. Jeho hra i osobnost bezděčně okouzlila a strhla k sobě veškeré obecenstvo i kritiku. Není divu, že fascinující zjev krále houslistů učinil mohutný dojem i na Liszta, který ihned pojal úmvsl převésti Pagani niovskou techniku s houslí na klavír. Takto vzniklo »6 P a g a n i n i o v ý c h e t u d dle Paganiniových houslových kapricí pro klavír«. Jest zajímavo srovnati spravování Lisztovo se spravováním Schumannovým. Lisztovy etudy jsou nepoměrně jemné a odpovídají technice klavírní, kdežto Schumannovy »Studie« op. 3. a »koncertní etudy« op. 6. jsou příliš těžkopádné. Při této příležitosti jen letmo poznamenávám, že teprve »Franz Liszt-Stiftung« umožnilo vydáním Lisztových »Děl hudebních« studovati a oceniti Lisztovy »e t u d y«. Vedle Paganiniových etud jsou nejčelnějšími jeho »12 E t u d e s d'execution transcendente«, »Etude en 48 exercices«, »Mazeppa«, »Grande fantasie sur la Clochette«, »Morceau de salon«, »Abirato«, »Waldesrauschen«, »Gnomenreigen«.—Ještě vlivněji a pro jeho budoucí tvorbu užitečněji než Paganini působil na Liszta Berlioz svým dílem »E p i s o d e de I a v i e d' u n a r t i s t e«. Berlioz získal ho pro hudbu programní a pro myšlenku, že hudba má býti nositelkou poetické myšlenky. »C o b á sník stvořil, jest i hudba schopna vyjádřiti; hudba bezprostředně b u d í c i t y , j e ž p o e s i e p r o s t ě p o p i s u j e , " tak praví sám Liszt v úvodu k symfonické básni »Les P r é l u d e s«. Též působily na něho hudebně-filosofické přednášky. F é i i s o v y (r. 1832), které šířily moderní náhledy o tonalitě a propagovaly zrušení starého názoru o tonině. Jimi nadšen, oprostil Liszt svá orchestrální díla ode všech dosavadních pout v umění a vtiskl tak novou známku a směr dalšímu vývoji hudebnímu, zvláště však umění Wagnerově a celé německé škole.
Jest dlužno podotknouti, že tehdy (r. 1830) Wagner ještě vězel zcela ve šlepějích Haydnových a Mozartových, jak to dokumentuje z té doby složená Sonata B dur, kdežto Liszt právě pracoval na skizze ke své veliké »r e v o 1 u č n í« s y m f o n i i.
Následuje řada let, v nichž Liszt slaví jako klavírní virtuos neslýchané a nevídané dosud triumfy na svých uměleckých cestách Evropou. Roku 1835 zvítězil nad svým velmi nebezpečným sokem T h a 1 b e r g e m. Známý spisovatel L. Rellstab dí: » Liszt úpině zdolal Thalberga. Nepodává sice totéž co Thalberg, ale jest schopen každý problem Thalbergův rozluštiti a zahráti, co podává Thalberg. Obráceně však toto nelze říci o Thalbergovi. « A M e n d e 1 s s o h n píše v listu svém matce: »Lisztova hudební genialita jest absolutní; nikde nelze zříti podobné. Ještě jsem neslyšel takového umělce, jako jej, jehož i špičky prstů obdařeny jsou hudební schopností, jež z nich přímo vy-zařuje.« Podobně i S c h u m a n n pin obdivu a úžasu mluví o závratné hře Lisztově. Příslovečnou byla Lisztova dovednost hráti z listu. Tak na př. s největší vervou zahrál z rukopisu Brahmsovo es moll scherzo. Byl ochoten vždy své veliké umění dáti do služeb dobročinnosti. Zavázal se na př. r. 1839, že sám získá zbývající dlužné sumy 18.000 doltarů k dokončení Beethovenova pomníku v Bonnu. Usadil se za tím účelem v Bonnu a konal přípravy k hudebnímu festivalu, jenž měl býti spojen s odhalením pomníku.
Roku 1838 vrátil se po prvé do své vlasti, kdež nalezl ve studiu cikánské hudby náměty pro své pozdější tvoření. Sám o tom píše: »Navštívil jsem cikány v jejich vlasti, spal jsem s nimi pod širým nebem, hrál jsem si s jejich dětmi, obdaroval jejich dívky, bavil se s jejich pohlaváry a naslouchal jsem koncertům, jež pořádali kdekoliv na velikých pláních před svým neplatícím obecenstvem; studium života a divoké, svérázné hudby cikánské vyneslo bohatou kořist, „19 u h e r s k ý c h r h a p s o d i í”. „U h e r s k ý k o n c e r t” pro klavír a orchestr byl bohužel jen naskizzován.
Významným byl pro jeho další život poměr k spisovatelce, hraběnce d' A g o u I-t o v é, rozené de Flavigny, jež byla od chotě svého rozvedena a sdílela domácnost s Lisztem. Z jeho tří dítek dcera Cosima stala se pak chotí Biilowovou a později Wagnerovou. Roku 1843 seznámil se na své umělecké pouti Ruskem s kněžnou Karolinou Sayn- Wittgensteinovou.
Paní tato, vynikajíc neobyčejným duchem, velikým vzděláním a hloubkou citů, stala se geniem, vedoucím Liszta k jeho závratným metám. Mnoho z jeho životopisných dat lze vysvětliti pouze vlivem kněžny S. W. na jeho osobnost. Jejím jen působením vzdal se neklidného svého života a uměleckých cest, aby se věnoval zcela komponování.