130	CYRILE	XXXVIi.

František Liszt.
Napsal E. BEZECNÝ.
Motto: Ka dé utnětti v),c-házi z nábo. enslví ve sv~ch počálcich a vrací se k němu ve vrcholu svélto vGvoje.
ne 22. října bylo tomu právě sto let, kdy se narodil František Liszt, jeden z nej‑
geniálnějších mistrů tónů, jemuž popřáno bylo, aby uvedl hudbu do nových kolejí.
Ani dnes, čtvrtstoletí po jeho smrti, nejsou doceněna měrou náležitou jeho díla, ba ani nejsou známa — v kruzích hudebních. Málo kdo ví, že na př. Liszt napsal jedině pro orchestr 34 skladeb, pro zpěv a orchestr že komponoval 50 děl; málo kdo z hudebníků měl v ruce jeho klavírní partitury symfonií Beethovenových a děl Berliozových ; málo jest těch, kteří prohlédli si jeho h moll sonátu a ještě méně těch, kteří ji studovali! I Lisztovi byl údělem osud veleduchů, že nebyl řádně pochopen svými vrstevníky a že jeho skladbám dostalo se náležitého obdivu teprv dlouho po jeho smrti.
Liszt narodil se v Raidingu blíže Šoproně v Uhrách. Jeho otec byl správcem na statcích hraběte Esterházya, umění milovného to magnáta, jemuž po třicet let sloužil mistr Jos. Haydn jako kapelník. Již záhy jevil chut k hudbě chlapec Liszt. Otec jeho, jako výkonný hudebník na několik nástrojů, účinně podporoval chlapcúv talent a umožnil mu, že již v devátém roku svého věku mohl veřejně vystoupiti na koncertu barona z Braunů skladbou Ferd. Riese. Druhým svým vystoupením upozornil na sebe mladý František uherské magnáty Amad(éa), Apponyia a Szapárya, kteří mu zajistili na šest let stipendium ročních 600 zl. Následkem toho přesídlil r. 1821 otec se synem do Vídně, kde převzal u mladého umělce vyučování hře na klavír K. Czerný a v theorii Salieri.
Již v útlém věku Františkově jevilo se hluboké, náboženské cítění. Denník otcúv obsahuje zajímavou následující poznámku: »Již od mládí oddával se duch Františkúv přirozenou měrou zbožnosti a se živým smyslem pro umění spojovala se v něm nábožnost, jež měla charakter upřímnosti, přiměřené jeho stáří a jež byla tak směrodatnou pro příští zralé jeho skladby jako umělce-«
Původně toužil otec, aby se jeho syn učil u Hummla ve Výmaru. Humml však žádal za hodinu celý dukát; s Czerným pak smluvil honorář na 2 zl. konvenční mince. Když však otec po 30 hodinách přinesl smluvený honorář, pravil Czerný: »Za malého »Zisi« nelze žádati honoráře.« — Známo jest, že Liszt později také vyučoval bezplatně.
Když bylo Lisztovi jedenáct let, napsal církevní skladbu »Tantum ergo«. Na týž text komponoval později jeden ze svých dvanácti církevních sború.
Dne 13. dubna 1823 hrál na samostatném koncertu, jemuž by1 přítomen též Beethoven. Veliký mistr objal mladého umělce a poceloval ho.
Z Vídně odešel se svým otcem r. 1823 do Paříže, hodlaje studovati na tamější konservatoři. Cherubini měl však velikou antipathii proti zázračným dětem a nepřijal ho, uváděje, že jest »cizincem«. Proto se ve hře na klavír vzdělával dále soukromě a komposici se učil u Patra a u Reichy. Doporučením uherských magnátů stal se záhy protežovaným miláčkem pařížských salonů. V této době komponoval řadu klavírních kusů a operu »Don San c h e o u l e c h~t e a u de 1' a m o u r «, jež úspěšně byla r. 1825 vypravena ve Velké opeře. (Rukopis bohužel shořel při požáru Opery.) Dvě koncertní cesty v Anglii a tournée ve francouzských departementech přineslo ntu zisk materielni i umělecký. R. 1827 dotala se ho těžká rána, zemřel mu v Bologni sur la mer otec. Jeho matka přestěhovala se pak k němu z Vídně do Paříže. Poněvadž došlo šestiletí, v němž požíval stipendia, byl nucen starati se o matku a o sebe jako učitel hudby. Na několik let ustupuje zcela z veřejného života pařížského a věnuje se ne tak hudbě jako spíše studiu filosofickému a theologickému. Již otce to stálo dost práce, že ho odvrátil od myšlenky státi se knězem. Po smrti otcově oživla v něm opět touha vzdáti se světa a snažil se nalézti klidu a upokojení v Saint-Simonismu, jehož náboženským tendencím holdovali mnozí z tehdejších umělců, jako na př. Fel. David. Že to myslil vážně, dokazují slova Heineova : »Chvalnou zůstává vždy tato neúnavná touha po světle a božství; jest důkazem jeho porozumění pro svaté, pro nábožné ...« A r. 1886 v posledních týdnech svého života pravil Liszt ke svým žákům: » Kdtib}r nebylo hudby, byl bych ,e věnoval zcela cíz-kvi a hyl lych se stal frantzškánem. 111ý1i1 by se, kdo by se domníval, že snad .pevnější důvody byly by p inou, abych se stat lehkomyslným abbéem. Nikolív, — nýbrž