XXXVII.	CYRILL	123

>Nlaholem- a u >D.ominikánů, — stálým repertoirním číslem jest (po 20 roků) jediné snad u nás v Mladé Boleslavi. Populární rozhodně tedy není — úkaz jistě smutný. Smutnějším však rozhodně jest, že nebyla asi ani soukromě příliš pilně studována, jinak bych si stěží dovedl vysvětliti fakt, že — af přímo nebo nepřímo — viní se škola Steckerova z nebezpečného novotářství, Foersterovi vyčítá se jeho »Missa jubilaei solemnis« jako hřích vzhledem k jeho dosavadní tvorbě.
Rekapituluji stručně:
Steckerova Missa solemnis jest nejlepším dílem novější naší literatury církevní hudby. Superlativ ten odůvodňuje neien vysoce vyspělé technické umění skladatele, nýbrž i sílu projevu jednotlivých myšlenek, pak i veliký rozměr díla, které zdárně zmoci do-vede jen veliký talent; dále také okolnost, že -- jak ukazuje jen zběžná retrospektiva v minulých 20 let naší církevní hudby — dílo to stalo se směrodatným pro další zdárný vývoj hudby církevní.
Nové »Te Deum«.
Máme již vícehlasé »Te Deum« od Hrušky, Foerstera st., Křížkovského, Douši ; k nim Steckerovo') psané pro 4 hlasy, na více místech však pro šest hlasů — čestně k těmto se druží. Je to skladba myšlená bez průvodu varhan; (týž také v partituře psán jen »ad libitum« ).
Struktura této skladby jest velmi jednoduchá a jasná, jak u Steckera jest obvyklo. Hlavní motiv jest:
Produkuje ho soprán, zatím co vždy bassy současně přivádějí k platnosti motiv: b)
Tento motiv byl jistě odvozen převratem z motivu a). Třetí motiv, s nímž nás rozbor
seznamuje, jest:
x
Upozorňuji zvlášf na třetí část tohoto motivu. Tu zvlášf si skladatel oblíbil a pro-pracoval ji velmi důkladně.
Celou skladbu možno rozděliti na tyto díly:
1.	»Te Dominum confitemur ...« (Moderato con moto.)
»Tu rex gloriale Christe • ..« (Tempo I )
Obě partie berou svůj základ v motivu a) (spolu vždy s b).
2.	-Te gloriosus apostolorum chorus ...« (Ni lento.)
» Et rege eos ... « (Lento.)
Tato místa komponována zase na motiv b).
3.	»Te ergo quaesumus ...« zpívá solový »kvartett«. je to samostatná část.
»Patrem immensae majestatis ...«
Salvum fac populum.. .
Dignare, Domine ...
Oddíly ty r e c i t u j e bud sbor čtyřhlasně nebo jednohlasně, provázejí-li varhany.
5.	Závěr. Začíná jej »Miserere nostri Domine« (v unisonu) a vše další jest spojením všech tří výše citovaných motivů. Hned po unisonu probleskne motiv a) v sopránu, zatím co bassy již chápou se nezbytného korrelatu jeho, motivu b). Při slovu »Domine« (následujícím po »misericordia Tua«) zase soprán přihlásí se 3. dílem motivu c), který pak projde všemi hlasy a znova zas nelpí na něm soprán při slovech: »Domine speravi« a naposledy při »aeternum«, když před tím několik taktů vzpomíná zas motivu a).
~) H y m n u s T e D e u m ad quatuor (sex) voces inaequales comitante organo ad libitum, op. 18. Vyšlo v e d i c i »C y r i 11« 1911 v Praze. Part. 2 K, hlasy po 20 h. (Redakce Cyrilla v Praze-VII. 348).