122	CYRILL	xxxvii.

Nelze se diviti, že Stecker tak bohatě vypravil průvod varhan — vždyf má on být důstojným pendantem k mistrně pracovaným sborům se soli. Poslednějším vytkl Stecker postavení úpině na sboru nezávislé: isoluje pravidelně celý solový quartett od sboru — na př. ve stati »Et in Spiritum«, pak ke konci » Creda«, ba přiděluje mu celé uzavřené části mše — celé »Benedictus« až na »Hosanna«; jinde nechává jen solové duo vy-stupovat — »Et incarnatus est« přednáší alt s bassem. To vše přirozeně jen zajímavost skladby zvyšuje. Sbor veden je většinou čtyřhlasně, v místech zvlášf význačných se zdvojuje, jistě jen k zvýšení dojmu. Nejskvěleji je vypracován sbor v »Agnus«, kde stojí proti sobě 2 čtyřhlasé sbory, vedle nich solový quartett, tak že současně tu vyznívá 12 samostatně vedených hlasů — s materiálem tak rozsáhlým mohl se r~dvážit pracovat jen umělec vysokých qualit, jakým právě Stecker je.
„MISSA SOCEMNIS” ve vývoji církevní hudby (naší).
Tato mše vyrostla ze zásad šířených školou Skuherského (Cainer, Hruška, Zelinka, Sychra) a Foersterem st. U nás nebylo vůbec nikdy příliš dbáno přísných theorémů, týkajících se katharse církevní hudby. Stecker nedbal ani těch zachovávaných: převzal ze světské hudby všechno, co mu mohla tato vůbec skytnout, aniž by rušila čistě duchovní ráz skladby — jen tímto všeobecným principem cítil se Stecker býti vázán. V tomto směru zvlášf neobával se sáhnout v bohaté zdroje moderní harmonie. Napsal většinu míst, harmonicky v církevní hudbě úpině nových tak na př.:
Závěr > 5anctus <
1.~	z »A~nus«: 2.	3. (varhany).
,sr
U tom ohledu pravým bohatstvím oplývá rmisere« v » Agntts«, pak »Crucifixus«.
To jsou n o v o t y Steckerovy hudby. S předchozí naší církevní hudbou spojuje Sfeckera jeho čistě polyfonní styl (o němž výše), pak melodika vyvěrající z římského chorálu, skladatelem svěže zušlechtěná. Stecker uvedl ve svou hudbu prvky čiře nové a dobré staré zdokonalil; tím vytkl dosavadní naší církevní hudbě n o v ý směr, který s předchozím jest v piné souvislosti, neruší jej, nýbrž dále provádí —jest prostě zdrojem zdravého pokroku. O tento má Stecker proto nepopíratelné zásluhy.
>Missa solemnis= má příliš suggestivní síly a t:platnila tuto v prvé řadě na škole Steckerově, jejímiž repraesentanty jsou : Picka, Douša a Tregler ~z nich prví dva stojí svému učiteli blíže než Tregler). Stecker jest rozhodně štastným se svými žáky: tito přejali od svého učitele principy jeho hudby, tuto však nekopírovali.
Tím zachoval každý svou individualitu. Pickova =Mše F-dur«, Doušova »in hunorem seti. Venceslai« a Treglerova yMissa brevis« jsou nejskvělejšími produkty této školy. Nelze přehlédnouti, že vliv Steckerovy mše jest patrným i v otcově Missa solemnis«, Nejvíce mě tu zajímá » Missa Jubilaei solemnis, Foerstra staršího. Foerster st., který ze svých současníků jediný až žárlivě střežil zachovávání principů církevní hudby, šířených drem. Wittem z Německa, po vydání mše Steckerovy komponuje svou %solemnis-, dílo nejvýš pokrokové. — Rázem vzdává se zásad, jimiž dříve svou Yudbu vázal. Právě Foersterova solemnis= dala novotám Steckerovým — k nimž ostatně škola Skuherského rychleji dospívala než Foerster st. — definitivní sankci. V periodě po vyjití Steckerovy mše jest mše Foersterova nejvzácnější skladbou, dosud nedostiženou.')
S bolestí musím konstatovati, že Steckerova mše — dílo z našich ryze církevních skladeb rozhodně nejlepší — zůstala takřka neznáma. Provozována snad jen v Praze
1) Akcentuji, že Foerster st. zůstal již při tomto směru; jeho pětihlasé --Te Deum« jest v něm psáno zase podobně jako zMissa bohemica«.