XXXVII.	CVRILL	109

Synodáltií kongregace hudební Pavelkovu práci přečetla, zavedla o ní rozhovor a schválila ji. Přítomni byli i jiní účastníci synody.
Její znění je návodem, kterak by si měli duchovní správcové počínati, aby udržovali a povznášeli kostelní zpěv lidový.
Obsah tohoto elaborátu »o pěstování a povznesení lidového zpěvu v kostele« jest následující:
V úvodě poukázáno na význam kostelní písně lidové, jež, jsouc modlitbou zpěvem pronesenou, vroucněji vyjadřuje a mocněji budí city zbožné, a tak přispívá jednak ke zvelebení služeb božích jednak i k posvěcení duše pějících i poslouchajících. Pěstění zpěvu lidového jest také průpravou ke zpěvu liturgickému. Zbožný zpěv lidu proto za-sluhuje, by mu duchovenstvo věnovalo všestrannou a usilovnou péči. K tomu jest třeba
1. dostatku písní vhodných:
1. co do tegta, jenž má býti
a)	obsahu v pravdě zbožného a účelu přiměřeného;
b)	f o r m y vytříbené, aby stál na výši doby, vyhovuje i správn ostí jazykovou i uměním básnickým ;
2. co do nápěvu, jenž má býti (dle Motu proprio Pia X.) :
a)	zbožný, prostý světáctví;
umělý, bohoslužby důstojný a ji povznášející, při tom však lidu přístupný;
c)	všeobecný v tom smylu, aby neurážel příslušníkův jiných národů. Jsou tedy zvláštnosti národní přípustné, pokud nejsou závadné jiným národnostem, na př. koledy.
Zásobu hojnou vhodných písní kostelních poskytují nové kancionály diecésní : český »Cesta k věčné spáse« a německý »Lobet den Herrn« (vyšel r. 1907).
Písně v nich obsažené třeba cvičiti a zaváděti. Písně, jež v nich obsaženy nejsou, af starší nebo nově vzniklé, lze podržeti nebo zaváděti jen s dovolením bisk. konsistoře, jež podrobí úsudku odborných znalců jak text tak nápěv, nežli approbaci udělí.
Způsob a rychlost, jimiž se písně nové zavádějí, jest různá dle okolností, o čemž pojednáno podrobně.
II. Prostředky na zvelebení lidového zpěvu kostelního jsou dle nMotu proprio= Pia X :
a)	Dozor hudební komise diecésní ;
b)	výchova chovanců v seminářích pacholeckých i bohosloveckých, kteří mají býti cvičeni učiteli ve zpěvích a professory uváděni do zařízení kancionálu a zásad, na nichž byly zbudovány;
zřizování Jednot cyrillských a cecilských, jakož i sboru literátských;
hojná podpora varhanické školy.*)
III. Třetí podmínka zvelebení zpěvu lidového jest bedlivé cvičení zpěvu, tak aby se nezpívala nikdy píseň, jež není řádně nacvičena. Cvičiti lze
1. Ve Škole, jež jest k tomu zavázána
a)	svým účelem vychovávati nábožensko-mravně,
b)	positivními příkazy, (uvedeny příslušné výnosy a nařízení ministerstva kultu a zemské šk. rady) ;
2. v j e d n o t á c h c y r 111 s k ý c h, kde jsou, ale i v jiných spolcích, zvl. ve spolcích kat. omladiny, jednotách svatojosefských, a jiných spolcích a sdruženích;
3• přímo v kostele po službách božích.
Podrobně promluveno o praxi, jež opět dle místních poměrů jest r~zná. Cvičí 1. ve škole učitelé,
2. ve spolcích ,:stanovený cvičitel,
3. v kostele varhaník, kněz, neb i jiný znalec zpěvu.
1V. Zvelebení zpěvu nejvíce záleží na knězi, jenž
1. musí dbáti, aby se potřebné písně
a)	vybraly,
nacvičily,
v kostele řádně zpívaly;
2. má, čeho třeba vysvětliti a lid povzbuzovati, aby pěkně a rád zpíval;
3. starati se o varhaníka, varhany i o to, by zpívající měli texty písní.
*) To vše se již děje. Bohoslovci i seminaristé zpívají duchovní písně a v pastorálce se bohoslovcům přednáší nejen konstituce synodální, nýbrž jsou uváděni do obsahu kancionálu. Na jednoty též dojde, až budou po ruce stanovy nové. Varhanická škola dostala vydatnou podporu — na rozkaz nejd. p. biskupa z Huynů.