106	CYRILL	XXXVII.

44 Jan Stamitz.
Jan Stamitz 1717-1757, nar. v Německém Brodě, zemřel jako koncertní mistr v Mannheimu. První uvedl v hudbu elementární kontrast. V této náhlé změně nálady a jejího výrazu (rychlé střídání dur a moll, ff a pp, taktu a tempa) vidíme podstatný prvek slohové reformy, provedené Stamitzem, která působila sensačně a nabádala k nápodobení. Do orchestru uvedl rohy a klarinety. Jeho působením konečně odloučila se symfonie koncertní (pěstovaná Graunem, F. Em. Bachem a Bendou) od symfonie operní. Stamitz rozšířil formu symfonie, že vsunul mezi adagio a finale jako IV. větu menuet s kontrastujícím triem. Tuto novou formu, jež se stala směrodatnou pro další vývoj symfonie, nalézáme hned v jeho prvním díle, geniálních to šesti orchestrálních triích. Tvoří most mezi J. Š. Bachem a vídeňskými klassiky. Charakteristickým pro Stamitzovu tvorbu jest mistrné vedení bassu a intermitující vedení hlasů ostatních, kterého později zejména využil Beethoven. Vedle Stamitze vynikl R i c h t e r a F i 1 t z, tak-též v Mannheimu, jako spolutvůrce symfonie. Stamitz měl celou řadu epigonů, k nimž se čítá Dittersdorf, Malder, Gossec, Benda, Mysliveček atd.

45. Jos. Haydn.

Josef H a y d n narodil se roku 1732 v Rohravě nad Litavou v Dolních Rakousích jakožto syn kolářův. Prvním učitelem jeho byl Frankh v Hainburce. Po 10 let byl vokalistou ve svatoštěpánském chrámě ve Vídni; pak učil se u slavného pěvce Pdicoly Porpory, zakladatele neapolské školy pěvecké. Při tom vzdělával se soukromě na dílech: »Gradus ad Parnassum« od Fuxe, »Dokonalý kapelník« od Mathessohna, na klavírních sonátách F. E. Bacha a jeho »po-kusu o správnou hru klavíru«. Rok byl kapelníkem u hraběte Morzína v Dolním Lukavci u Plzně, po 30 let pak kapelníkem u knížete Esterházya. Po rozpuštění kapely odebral se do Vídně maje výslužného 1000 zl. Podnikl odtud dvě cesty do Londýna, které mu přinesly veliké umělecké a finanční úspěchy.
Veliký jest počet děl Haydnových. Jsou to především tři o r a t o r i a: »Tobiáš« (I1 ritorno di Tobia), »Stvoření« (Schdpfung) a »Čtvero ročních počasí« (Jahreszeiten). »Sedm slov na kříži« je původně řada instrumentálních adagií, jež později M. Haydn zpracoval v oratorium. S y m f o n i í čítá

se 125, z nichž vyniká zvláště 12 londýnských; některé z nich mají ustálené názvy, jako »S úderem kotle= (Mit dem Paukenschlag),>Vojenská, (Militársymph.), »Na rozloučenou« (Abschiedssymph.) K symfoniím čítají se t. zv. »Divertimentin, »Kassace« a »Serenady«.
Jsou to cyklické formy pro jednoduše obsazený orchestr, určené k provedení ve volné přírodě. Kassace jest hudba na rozloučenou, serenada je zastaveníčko, divertimenty tvoří střed mezi partitou a smyčcovým kvartettem. Dále napsal Haydn 175 skladeb pro baryton; je to nástroj gambě podobný, větší než viola, menší než cello ; hráč jej držel mezi kolenama. Mimo to složil 24 menších oper (Křivý dábel), 15 mší, (Mariazellská a Nelsonova), 44 klavírních sonát, písně atd. Pře-nesením sonátové formy na různé instru-..nentální kombinace stal se tvůrcem k 1 a-v í r n í h o t r i a (35) a smyčcového kvarteta.
Z jeho 83 kvartet vyniká »kvarteto císařské« s variacemi na hymnu rakouskou, kterou sám složil na slova Haškova. Haydn ietvůrcem klassického symfonického o r c h e s t r u. Píše pro nástroje způsobem, odpovídajícím jich individualitě. Zásluhy o rozvoj symfonické formy dříve mu při-pisované náležejí dle novějšího badání Stamitzovi. Haydn zemřel r. 1809 ve Vídni.

46. W. A. Mozart.
Wolfgang Amadeus Mozart narodil se r. 1756 v Solnohradě jako syn kapelníka Leopolda Mozarta ; zemřel r. 1791 ve Vídni. Vynikl záhy jako zázračné dítě, s nímž otec podnikl řadu uměleckých cest ; z těch zvláště význačnou byla cesta do Italie, kde se Mozart seznámil se Sammartinim, Padre Martinim a Vallottim. V Římě napsal z pa-měti Allegriovo »Miserere«, jednou je pouze poslechnuv. Dospěv v umělce, marně snažil se nalézti místo, zajištující existenci. Rok před svou smrtí odmítl nabídku Bedřicha II., jenž ho chtěl učiniti dvorním kapelníkem s platem 3000 tolarů. -- Jeho význam spočívá hlavně na poli opery. Dal italské komické opeře klassickou formu i obsah, použiv zásad Gluckových. Mistrně líčí charaktery jednajících osob. Mistrovské jeho opery jsou :» I d o m e n e o«, B e 1-monte a Constanze« čili »Unos ze Serailu«, »Figarova svatba«, »Don Giovanni« (Donjuan), »Cosi fan tutte«, »Titus«, »Kouzelná flétna«. »Figarova svatba« byla ve Vídni chladně přijata, docílila však velikého úspěchu v Praze.