100	CYRILE	XXXVII.

Vítáme, že konečně se rozkývali čeští varhanáři, osamostatnili se od německých a chtějí též něco podniknouti pro svůj vlastní stav a pro své umění. Svazu č e s k o s 10 v a n s k ý c h varhanářů jest třeba jako soli, aby se zamezila už jednou nezřízená konkurrence, probudila se náležitá péče u interessujících činitelů o stavbu ne nejlacinějších, nýbrž nejlepších strojů a vymýtila se zhoubná a nesmyslná idea z myslí pánů konservátorů, že nejsou v kostele varhany pro červotočinou prolezlý truhlík, nýbrž pro hraní. Též páni architekti nechf laskavě nahlédnou, že nelze varhanáři předepisovati rozměry skříní a tich detailní úpravu; nevím, co by p. architekt pověděl krejčímu, kdyby na něm žádal, aby si své tělo ráčil upraviti a stlačiti dle přineseného a v gotickém slohu ušitého kabátu. Kabát se šije dle těla a skříně se vyměřují dle počtu rejstříků, dle rozsahu vlastního stroje, ne naopak. Historicky cenná skříň patří do musea, nikoliv pro moderní varhany, které potřebují naprosto jiných dimensí, než starý stroj se svými rejstříky dvojstopovými.
Prohlašujeme, že všechny požadavky svazu varhanářů jsou totožny se snahami a ideami cyrillskými a že »Cyrill«, jak již bylo stanoveno, dává se zcela do jejich služeb.
Že po stránce l i t u r g i c k é a u m ě l e c k é se úpině chceme říditi z á k o n í k e m h u d b y P i a X., který obsažen jest v jeho Motu proprio z 22. listopadu r. 1903, ne-třeba ani připomínati.
Než i stránku h m o t n o u a zlepšení financí ředitelů kůrů a varhaníků zapsala jednota ve svůj štít a může konstatovati, že intervencí a přímo úmornou prací zvláště svého místopředsedy velmi přispěla k úpravě platu v Praze a že nyní luštěna jest důležitá a choulostivá otázka účasti ředitelů při pohřbech a o jejich poměru k pohřebním ústavům a zpěváckým spolkům, jež ohrožují svým výdělečným systemern přímo existenci ředitelů kůrů pěveckých jednot kostelních.
0. J. C. má tu na mysli slova N e r u d o v a, že všeobecná mravní velikost jest
jen tenkrát možna, když se snažení po ní spojí zároveň se snahou po materiálním.
blahobytu lidstva — jen v souzvuku s ním může platně a trvale zkvéstitt.
Zajisté zlepšení existenčních podmínek bude míti i blahodárný vliv na zvýšení úrovně
círk zpěvu.
S druhé strany však nesmí býti pouze a jediné tento hon za penězi. Někteří ředitelé jen a jen naříkají, hubují na světskou i církevní vrchnost (obyčejně při dobré večeři a výborném plzeňském), ale o práci nezavadí. Došly redakce vážné stesky z kompetentních míst, že se ještě nalezne za nynější doby ředitel kůru, který vyhání i zpěváky, když mu chtějí zpívati i zdarma, zkoušek nedělá, na pohřby nechodí, ač béře plat, a chce na stranách remuneraci i za to, co nevykonal. Na př. požadoval jeden od novomanželů veliké výkupné za to, že ženich obdržel od ordinariátu dispens a měl svatbu v postě beze všech okázalostí, kdy ovšem církevní zákony zakazují řediteli hráti na varhany. Ze nemohl ředitel kůru hráti, chtěl aspoň odškodné, protože prý ženich se neměl v postě ženiti.
N e r u d a napsal r. 1884: rNaříkáme si často, že máme málo přátel. Nač ten nářek? Ten je zcela zbytečný. My nepotřebujeme přátel, my máme přítelkyně. Jimi jsou práce a láska k vlasti. A je to poctivá přítelkyně; práce, kdo ji ctí, toho ona ne-opouští.
S Nerudou by měli souhlasiti všichni Cyrillisté a míti svými přítelkyněmi práci na poli reformy círk. hudby a lásku k vlasti, jež by se hlavně jevila opravdovou hudebni výchovou českého lidu a pěstěním círk. hudby v kostelích, jediných a pravých to koncertních síní našeho venkova. V práci jsme sice trochu pokročili, ale ještě mnoho zbývá snah neprovedených.
Další práci a snahám, jež přinesou jistě kromě morálního prospěchu i výtěžek hmotný pro všechny pracovníky, volám »Na zdar«!
NB. Valným sjezdem cyrillským pověřen byl výbor J. C. na návrh přednášejícím daný, aby se postaral uskutečniti h u d e b n ě-p a e d a g o g i c k ý s v a z dle programu v čísle minulém uveřejněného.