XXXVII.	CYRILL	93

D a p h n e na text Rinnuciniův, přeložený Martinem Opitzem. Zachoval se jen text. Nej starší celá zachovaná opera německá jest »Seelewig« od Sigmunda Stadena z Norimberka. Opery při dvorech ve Vídni, Berlíně, Drážďanech a Mnichově dáví ny byly vesměs s textém italským. I němečtí mistři oné doby psali italské opery. Byl to Jan josef F u x, zvaný štyrským Palestrinou; jeho kanonická mše jest mistrným dílem kontrapunktickým. Napsal četná oratoria a 18 italských oper, z nichž vyniká »Constanza e fortezza«. Dále J. H a s s e v Drážďanech, žák Scarlattiův, napsal: 70 italských oper; hlavní partie skládal pro svou manželku Faustinu roz. Bordoni; jeho oratorium »La conversione di Sct. Agostino« jest typická skladba oratorního slohu, jenž vládl tehdy v Italii; »miserere« pro 4 ženské hlasy. G r a u n v Berlíně napsal vedle četných oper pašijové oratorium »Smrt Ježíše«; G o t t-1 i e b N a u m a n n, zhudebnil »Otče náš« od Klopstocka.
Kolébkou německé opery byl H a m b u r k, a to od r. 1678 po 60 let. Počátek učiněn byl singspielem »Adam a Eva« od Jana Theilea. Hlavním skladatelem oper německých v Hamburku byl R e i n h a r d K e i-s e r, jenž napsal 116 oper. Vedle Keisera ještě působil v Hamburku M a t h e s s o n, Telemann a J i ř í B e d ř i c h Hánd e 1, jenž napsal pro Hamburk opery »Almira« a »Nero«. Ponenáhlu ně m e c k á opera upadala následkem sesurovění textu; když i kněží začali s kazatelen proti ní brojiti, byla nahrazena po šedesátiletém trvání operou italskou. Německý »Singspiel« pěstoval Jan Adam Hiller, kantor Tomášské školy. Z jeho četných skladeb vynikla »Hon-ba« ; v jeho stopách kráčí D i t t e r s d o r f (»Lékař a lékárník«), W e i g 1 (»Rodina švýcarská«), S c h e n k (» Lazebník vesni - cký«), K a u e r(»Žínka dunajská«), H a y d n (»Křivý d'ábel«) ;,M o z a r t vyvrcholil německý Singspiel v gUnosu ze Serailu« a »Kouzelné flétně«. Singspiel jest skladba, v níž se střídají zpěvy (písně, duetta, arietty atd.) s mluveným slovem čili prósou.
37. 0 vývoji francouzské zpěvohry až po
Glucka.
R. 1645 povolal M a z a r i n italskou společnost operní do Paříže, jež tam provedla operu HOrfeo« od Rossia s velikým úspě

chem. V zápětí začali francouzští skladatelé psáti opery a 20 let později otevřel A b b é P e r r i n národní operní divadlo s královskou privilegií (Académie royal de musique); po prvé dával francouzskou operu »Pomone« od Roberta Camberta. Pro další vývoj francouzské opery stal se směrodatným L u 1 1 y, R a m e a u a Grétry. Položili hlavní váhu na text a jeho deklamaci, čímž se postavili proti Vlachům a vytvořili operu stylu francouzského. Lully a Rameau zalo?ili v e l i k o u o p e r u francouzskou a Grétry vytvořil národní operu k o m i c k o u. L u 11 y (1633--1687) narodil se ve Florencii. Vyšinul se z kuchtíka vévodkyně Orleanské v samovládce pařížské opery. Je tvůrcem francouzské ouvertury a na rozdíl od oper italských pě stuje deklamaci a dramatický pathos, kdežto Italové dávno na úkor dramatického výrazu se odchýlili od zásad, jež měl Peri, Caccini a Monteverdi. Rhytmickým zhudebněním francouzského textu vytvořil Lully n á r o d n í s 1 o h. Ve své opery vkládá organicky s dějem souvisící balety. Rameau (ot. 1.) byl vir tuosem na klavír a varhaníkem ; teprve ve věku 50 let dal se do skladby oper; napsal jich 22. Kráčí celkem ve šlepějích Lullyových ; jeho rhytmus a deklamace jest ještě výraznější než u Lullya; ale po stránce melodické kloní se spíše ke směru italskému. Též italská »o p e r a b u f f a« pronikla ve Francii. Operní italskou společností dávány byly s obrovským úspěchem P e r g o 1 e s i o v y opery: » La serva padrona ~ a » Il maestro di musica«. Paříž rozdělila se v tábor buffonistů a antibuffonistů, příznivců opery italské a příznivců národní hudby francouzské. K prvním patřil též slavný Jean Jacques R o u s s e a u, jenž byl mylného náhledu, že francouzská řeč se nehodí pro zpěv; přešel teprve později do tábora zastanců národní hudby a stal se svým úspěšným dílem »Vesnický prorok« zakladatelem francouzského »s i n g s p i e 1 u«. Následoval ho Romoaldo Duni, André Danican Philidora Monsigny. Erneste M o d e s t e Grétry první dal komické opeře francouzské dokonalou formu, čímž se stala representantkou národního rázu francouzského na poli hudby dramatické. Grétry napsal 52 oper, z nichž vyniká »Anacreon« a »Richard Coeur de Lion«.
(Příště dále.)