92	CVRILL	XXXVII.

s k á p í s e ň u m ě 1 á. Slovem »lidová píseň« rozumíme píseň, jež jest zpívána z pa-měti lidem, totiž nižšími a středními vrstvami lidu. Píseň lidová měla veliký vliv na vývoj polyfonní hudby; skladatelé XV a XVI. věku jí použili za »cantus firmus« pro mešní skladby.
Patří sem též písně taneční, milostné, výsměšné, dětské, písně jezdců, lancknechtů, písně flagellantů a pouliční (»Gassenh a w e r l i n«), ve Francii chansony, v Italii villoty, villanely, frottoly. Důležitou památkou německé umělé písně je tak zvaný L o c h a m s k ý zpěvník z polovice XV. stol., obsahující 44 jednohlasých, dvouhlasých i tříhlasých písní, v jejichž melodiích zrcadlí se věrně obraz textu. Rhytmus a harmonie jest vyvinuta způsobem na tu dobu překvapujícím. Lederer dokázal, že jsou ve zpěvníku jak Lochamském tak Mnichovském vlivy britské.

b) Protestantský chorál.

Lutherem stala se německá píseň církevní, t. j. chorál, ponenáhhi officielním chrá - movým zpěvem protestantské církve. Luther přidržel se s počátku latinského formuláře mešního, dovolil však do kostry formuláře mešního vkládati jednotlivé němecl{é kantileny. R. 1524 vydal mši německou a řád bohoslužebný. Aby nové učení získalo potřebných písní, nabádal skladatele a básníky ke tvorbě, a sám též přepracoval a básnil nové písně. L u t h e r o v y německé církevní písně jsou bud: 1 pře klady neb přepracování písní již z latiny do němčiny přeložených (»Komm, heiliger Geist« jest překlad »Veni, sancte Spiritus«);
2.	přepracování n ě m e c k é lidové písně duchovní (Christ lag in Todesbanden) ;
3.	zpracování l a t i n s k ý c h žalmů (Ein' feste Burg ist unser Gott); 4. zpracování jednotlivých míst b i b li c k ý c h (Vom Nim-mel hoch da komm ich her); S. samostatné písně (Nun, freut euch Iiebe Christen). Zdali Luther jest autorem melodií, nelze dokázati. 0 vývoj písně německé získali si zásluh Walther, Senfl, Finck, Rhau, Agricola, Resinarius, Osiander, Gesius, Praetorius, Franck, Eccard, Schein, Ahle, Schiitz, Hammerschmidt, Doles, B a ch, H i l l e r a j. Osudy protestantského chorálu jsou podobny osudům chorálu řehořského. Také protestantský chorál měl výraznou rhytmil~u, ztratil ji však jako řehořský, když ho použili němečtí mistři za

»cantus firmus< ve varhanních skladbách, a když zpěvem lidovým jeho melodie se ne-mírně protahovala.

35. 0 církevní hudbě v XVII. a na počátku
XVIII. století.

Církevní hudba, která ve skladbách Palestrinových dosáhla vrcholu, počala v této době upadati, a to úměrně se stoupajícím vývojem opery. Jako dříve hudba světská přijímala obsah i formu z hudby církevní, tak nyní přecházela operní hudba v hudbu kostelní. Zpěv kostelní byl provázen nejen na varhany, nýbrž i jinými nástroji; novotiny, které působily v opeře právě svou novostí, byly uváděny v hudbu církevní. Přes to však přece řada mistrů přidržovala se i v této době vážného církevního slohu. Byli to Benátčané: Lotti, kapelník
u sv. Marka (osmihlasé p Crucifixus«), C a 1-d a r a, kapelník ve Vídni (16hlasé »Crucifixus«), B e n e d e t t o Marcello, který při zhudebnění padesáti žalmů Davidových zajímavým způsobem použil chrámových zpěvů hebrejských, jež s ním sdělili němečtí a španělští židé. Z ř í m s k é školy byli to: Ottavio Pitoni a Padre G. Martini, v Německu: Schein, Scheidt, Schiitz, Rosenmůller, Albert, Zelenka, rodilý Čech a člen dvorní kapely v Dráždanech, dále Ondřej H a m m e r s c h m i d t, narozený v Mostě, který napsal »Diaioghi spirituali«, t. j. rozmluvy Boha se zbožnou duší. V tomto díle jsou biblické výroky tak seřazeny, že tvoří rozmluvy; v nich nalézáme základ oratoria Hándlova a pálí Bachových. Vynikajícím skladatelem oratorií a církevních děl je též Habermann z Kynžwartu, zjehož děl celé partie převzal ve svá oratoria Hándl a saský mistr Stólzel, jenž púsobil
v Praze. Směr operní vnesli v církevní hudbu mimo mistry školy neapolské Němci Telemann, Hasse a jiní. Zastáncem nového operního slohu v kostelní hudbě byl v XVIII. věku m. j. M a t t h e s o n, čímž se dostal do literárního sporu s dr. M a y e-r e m, který zastával starší formu církevní hudbv. Též kostelní díla mistrů k 1 a s s i‑
c k ý c h mají ráz světský. pro který přes veliké hudební krásy nemohou se dávati při 1 i t u r g i c k ý c li obřadech v kostele.

36. Vývoj opery v Německu až do r. 1800.

Formu operní zavedl do Německa J i n‑
d ř i c h S c h ii t z (1585-1672), žák Gabrieliův a kapelník v Drážďanech, operou